Номер провадження: 11-кп/813/825/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2024 у кримінальному провадженні №0000125 від 04.04.2023 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новогеоргіївка Октябрьського району Приморського краю рф, із середньою освітою, розлученого, не офіційно працюючого менеджером з продажу, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 161 та ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч.1 ст. 161 та ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України і призначити йому покарання за:

- ч. 1 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна,

- ч. 1 ст. 161 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю,

- ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна,

- ч. 3 ст. 436-2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць без конфіскації майна та без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_8 залишено тримання під вартою, строк відбуття покарання рахувати з 28.02.2023 року.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 30.05.2022р., приблизно о 21год. 50хв., знаходячись за місцем свого проживання - АДРЕСА_1 , маючи умисел на розповсюдження матеріалів із закликами до дій з метою зміни меж території України або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, усвідомлюючи злочинність своїх дій, а також те, що зі змістом матеріалів, які він розповсюджує у загальнодоступній соціальній Інтернет-мережі «ВКонтакте», може ознайомитися необмежена кількість осіб, бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зміни меж території України або державного кордону України, використовуючи мобільний телефон марки «Мoto» із сім-картою операторів мобільного зв`язку з номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 зі встановленим на вказаному мобільному телефоні програмним забезпеченням з розширенням, що надає змогу замінити ІР-адресу «VPN», авторизувавшись у соціальній Інтернет-мережі «ВКонтакте» як користувач « ОСОБА_9 » за веб адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив розповсюдження шляхом опублікування на створеній ним сторінці (аккаунті) публікацій, що є доступними для загального ознайомлення всіх користувачів зазначеної соціальної Інтернет-мережі, які відвідували його сторінку, з наступним змістом: «Хорошо сказано. Восстановить Истинную Русь! Вот цель достойная жизни! Мне приносит удовлетворение то, как Россия с этой целью справляется. ДНР, ЛНР, Запорожская, Днепропетровская, Херсонская, Николаевская, Одесская области, а также ПМР в ближайшее время будут освобождены от нацистов и присоединены к Великой Руси. Жителей этих регионов я прошу приготовить цветы для встречи освободителей и делать все чтобы избавится от укро-фашистской власти».

Крім того, 24.06.2022р., в період часу з 14год. 40хв. до 15год. 04хв., ОСОБА_10 перебуваючи у невстановленому місці, діючи умисно, маючи умисел на вчинення умисних дій, спрямованих на порушення рівноправності громадян залежно від їх расової, національної, релігійної належності, релігійних переконань, інвалідності та за іншими ознаками, усвідомлюючи характер та злочинність своїх дій, використовуючи вищевказаний мобільний телефон, в ході телефонної розмови із ОСОБА_11 , 1978р.н., промовив наступні репліки: «Ну, рассказывает. Тоже за эти темы иногда хапает. Шо роботы. Шо жидва нас поработила. Все тоже самое.»

В подальшому, 28.06.2022р., у період часу з 18год. 22хв. до 18год. 30хв., ОСОБА_10 продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи у невстановленому місці, використовуючи вказаний мобільний телефон, в ході телефонної розмови із ОСОБА_11 , промовив наступні репліки: «А я считаю, что когда наши придут, мы всех жидов отсюда депортируем. Я даже в НКВД пойду специально чтоб отлавливать их и депортировать.»

07.07.2022р., у період часу з 00год. 46хв. до 00год. 58хв., Вігулярний продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи у місці, використовуючи вищевказаний мобільний телефон, в ході телефонної розмови із ОСОБА_11 , промовив наступні репліки: «Конечно, жидов надо вешать. Укров и жидов надо вешать. Резать просто, тупо». У вищезазначених репліках, промовлених Вігулярним, міститься висловлювання, що за своїм значенням, спрямовані на розпалення національної ворожнечі, висловлювання, що містять образу почуттів громадян, у зв`язку з їх ідеологічними уподобаннями стосовно відстоювання права України на незалежність, самовизначення і територіальну цілісність.

Крім того, 30.05.2022р., приблизно о 21год. 50хв., Вігулярний знаходячись за вищевказаним місцем свого проживання, авторизувавшись у соціальній Інтернет-мережі «ВКонтакте» як користувач « ОСОБА_9 » за веб адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив розповсюдження шляхом опублікування на створеній ним сторінці (аккаунті) публікації, що є доступною для загального ознайомлення всіх користувачів зазначеної соціальної Інтернет-мережі, які відвідували його сторінку, з наступним змістом: «Хорошо сказано. Восстановить Истинную Русь! Вот цель достойная жизни! Мне приносит удовлетворение то, как Россия с этой целью справляется. ДНР, ЛНР, Запорожская, Днепропетровская, Херсонская, Николаевская, Одесская области, а также ПМР в ближайшее время будут освобождены от нацистов и присоединены к Великой Руси. Жителей этих регионов я прошу приготовить цветы для встречи освободителей и делать все чтобы избавится от укро-фашистской власти», яка містить заклик до виправдовування і визнання правомірною збройної агресії рф проти України.

Крім того, 26.06.2022р., у період часу з 00год. 23хв. до 00год. 42хв., ОСОБА_10 перебуваючи у невстановленому місці, діючи умисно, маючи умисел на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, будучи обізнаним щодо цієї збройної агресії, яка 24.02.2022р. набула характеру широкомасштабного військового вторгнення, усвідомлюючи злочинність своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, використовуючи вищевказаний мобільний телефон, в ході телефонної розмови із ОСОБА_11 , промовив наступні репліки: «Они недоразвитые. Они не могут понять, что происходит. Они думают, что это было все развлечение. Они поигрались, попрыгали на Майдане, они убили людей в Одессе, убили в Донецке, они думали это шоу. А сейчас идет армия профессиональная.»

Далі, 10.07.2022р., у період часу з 22год. 33хв. до 22год. 43хв., ОСОБА_10 продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи у невстановленому місці, використовуючи вказаний вище мобільний телефон, в ході телефонної розмови із ОСОБА_11 , промовив наступні репліки:

-( ОСОБА_8 ): Не захватим, а освободим.

-( ОСОБА_11 ): Будем отдыхать у вас в Одессе.

-( ОСОБА_8 ): Освободим.

-В цей же час, ОСОБА_8 , промовив наступні репліки:

-Да, потому что нужно делать было так, как сказал путин.

-Блядь, потому что война началась! Говорили, же, не делайте этого! Ты не можешь понять тоже? Они заберут все. Квартиры, машины, дома все заберут. Вот в чем дело.

-Нет. Но говорили же! Не начинайте войну. Уберите правительство нахуй американцев, иначе будут проблемы. Все вислоухие, ничего не поняли, поулыбались, посмеялись. А теперь уже все! Уже идет армия. Орда идет, которая все забирать будет. И хуй ты ее остановишь. У вищезазначених репліках, промовлених Вігулярним міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї оскільки вважає вирок суду занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Доводи обґрунтовує тим, що судом безпідставно не застосована ст. 69 та 75 КК України.

Зазначає, що ст. 436-2 КК України є неконституційною. Крім того має ряд тяжких захворювань.

Просить вирок суду першої інстанції змінити, застосувати ст. 69, 75 КК України та виключити із обвинувачення ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює фактичні обставини вчинення ним кримінальних правопорушень передбачених чч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 161 та ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України, встановлених судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів обвинуваченого з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом першої інстанції враховано особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, вперше вчинив кримінальні правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії нетяжких та відповідно тяжких злочинів, маючого середню освіту, розлученого, маючого постійне місце реєстрації та проживання, за місцем знаходження під вартою характеризується посередньо.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , передбачені ст. 66 КК України, суд першої інстанції відніс щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 69 КК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства в їх сукупності та системному зв`язку, зокрема що наявні декілька обставин, які пом`якшують покарання і такі знайшли підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, обвинуваченому призначено покарання за ч. 3 ст. 436-2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць без конфіскації майна.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Посилання апелянта на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та за своїм розміром є несправедливим, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки характеризуючі дані в сукупності з обставинами вчиненого злочину, враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.

Крім того, посилання на незастосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому є безпідставними, оскільки положення ст. 69 КК України судом першої інстанції застосовувались.

Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Зокрема, приписами ст. 75 КК України регламентовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А саме, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Посилання обвинуваченого на доцільність застосування ст. 75 КК України не відповідає змісту ч. 1 ст. 75 КК України, оскільки така, за наявності відповідних підстав, може застосовуватись лише у випадках призначення покарання у виді позбавлення волі на строк лише не більше п`яти років.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому призначена, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для її пом`якшення, не знаходить.

Доводи обвинуваченого, яким він мотивує необхідність пом`якшення покарання обвинуваченому, враховані судом першої інстанції, а покарання призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які обвинувачений вказує у апеляційній скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_8 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Щодо посилання обвинуваченого на незадовільний стан здоров`я апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28.09.1973 року звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Згідно з наказом МОЗ України №1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» від 15 серпня 2014 року, питання про звільнення засуджених від відбування покарання за хворобою вирішуються на стадії виконання вироків на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).

За наведених обставин колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 має право звернутися до суду з клопотанням про звільнення його від відбування покарання за хворобою, відповідно до ст. 537 КПК України, що в подальшому може бути вирішено судом під час виконання вироку відносно нього.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно неконституційності ст. 436-2 КК України, то колегія суддів їх не приймає, оскільки відповідно до ст. 147 Конституції України органом, до повноважень якого належить вирішення питань про відповідність законів та інших правових актів Конституції України є Конституційний Суд України.

Загальні суди, розглядаючи кримінальні провадження, не наділені правом оцінювати конституційність законів, а зобов`язані застосовувати їх у чинній редакції.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2024 у кримінальному провадженні №0000125 від 04.04.2023 відносно ОСОБА_8 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 110, ч.1 ст. 161 та ч.ч. 2,3 ст. 436-2 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4