н/п 1-кп/490/203/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000191 від 04.07.2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітніх дітей 2012 та 2018 року народження, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Миколаєві, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей 2009 та 2017 року народження, приватний підприємець, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

У період червня листопада 2013 року, більш точної дати та часу у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи обізнаними, що у їх знайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник фінансовий конфлікт у зв`язку з відмовою ОСОБА_8 сплачувати ОСОБА_9 гроші за неякісно виконані будівельні роботи, прийняли рішення використати вказаний конфлікт та шляхом інсценування дій, спрямованих на усунення конфлікту нібито у інтересах ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, висунули вимогу останньому про передачу їм грошових коштів у сумі 10000 доларів США з погрозою насильства над потерпілим, а саме погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 при наступних обставинах.

Так, з метою реалізації спільного наміру, направленого на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 шляхом вимагання, ОСОБА_4 , діючи відповідно до умов попереднього зговору з ОСОБА_3 , 13.11.2013 року близько 17:00 години біля кінотеатру «Іскра», розташованого в м.Миколаєві по вул.Бутоми, 1-а, у присутності потерпілого, який не був обізнаний про злочинний умисел останніх, спільно з невстановленими особами, в автомобілі БМВ розіграв сцену «вирішення» питання потерпілого, під час якої нібито вбив двох невстановлених слідством осіб. При цьому під час інсценування зазначених дій, ОСОБА_4 дав вказівку ОСОБА_8 покинути вказаний автомобіль та чекати його у обумовленому місці.

13.11.2013 року (точного часу у ході досудового розслідування не встановлено), виконуючи умови плану вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_10 , розробленого спільно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , останні прибули на зустріч з ОСОБА_8 , у місце визначене ОСОБА_4 та повідомили, що останній винен їм грошові кошти в сумі 10000 доларів США за вчинені вбивства та укриття слідів скоєного злочину.

ОСОБА_8 повідомив останнім, що до вказаних вбивств він не причетний, скоювати їх не просив та відмовився виконувати їх вимогу щодо передачі його майна, а саме грошових коштів в сумі 10000 доларів США.

З метою доведення свого злочинного наміру до кінця, діючи умисно з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з погрозами вбивства та нанесення тілесних ушкоджень останньому, почали вимагати у ОСОБА_8 гроші у сумі 10000 доларів США.

Після зазначених дій, у листопаді 2013 року ОСОБА_8 усвідомлюючи, що погрози з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 реальні, розуміючи що його життю загрожує небезпека, був вимушений змінити місце проживання та переїхав до м.Одеси, де проживав до кінця червня 2014 року.

31.07.2014 року близько 12:00 години (точного часу у ході досудового розслідування не встановлено), під час зустрічі з ОСОБА_8 на літньому майданчику кафе «Ласунка», розташованому на перехресті вул.Адмірала Макарова та вул.Радянська м.Миколаєва, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , продовжуючи вчиняти злочин, направлений на заволодіння чужим майном, погрожували потерпілому, що в разі відмови останнього передати їм грошові кошти в сумі 10000 доларів США, останньому будуть спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а саме погрожували виколоти очі, та погрожували вбивством.

З метою викликання у ОСОБА_8 відчуття реального наміру останніх заподіяти тілесні ушкодження, небезпечні для життя людини, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали демонструвати розкладні ножі та погрожувати, що саме ними вони спричинять зазначені тілесні ушкодження.

У подальшому, будучи під дією постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , сприймаючи погрози останніх як реальні та бажаючи не допустити спричинення тілесних ушкоджень відносно себе, ОСОБА_8 повідомив останніх про свій намір виконати майнові вимоги, шляхом передачі частками грошові кошти на загальну суму 10000 доларів США, на що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дали свою згоду.

31.07.2014 року ОСОБА_3 було повідомлено ОСОБА_8 номер своєї банківської картки № НОМЕР_1 та висунуто вимогу перерахувати частину не існуючого боргу на вказану банківську карту.

01.08.2014 року о 17 годині 49 хвилин ОСОБА_8 виконав злочинні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та перерахував з відділення ПАТ КБ «Приватбанк», розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул.Мостобудівників, 17, на банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_3 , частину грошових коштів в сумі 10 000 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.189 КК України, як вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб з погрозою вбивства та спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.189 КК України, як вимагання, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб з погрозою вбивства та спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_3 заявлене клопотання свого захисника підтримав. Наслідки закриття кримінального провадження та про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України, тобто з нереабілітуючих підстав, обвинуваченому ОСОБА_3 зрозумілі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 заявлене клопотання захисника ОСОБА_6 підтримав. Також заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявлене клопотання свого захисника та захисника ОСОБА_6 підтримав. Наслідки закриття кримінального провадження та про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України, тобто з нереабілітуючих підстав, обвинуваченому ОСОБА_4 зрозумілі.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заявлене клопотання захисника ОСОБА_7 підтримали.

Прокурор проти задоволення клопотань захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності не заперечував.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали судової справи, вважає, що клопотання захисників підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

З моменту вчинення кримінального правопорушення листопад 2013 року серпень 2014 року, минуло більше десяти років.

Слід зазначити, що однією з умов звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є закінчення строків давності і такий строк не переривався та не зупинявся.

Частина 2 та 3 ст.49 КК України передбачає, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

В той же час, ст.62 Конституції України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Враховуючи, що на час розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України триває і його вина рішенням суду ще не встановлена, у суду відсутні підстави вважати, що строк давності зупинявся чи переривався.

Таким чином, на час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинувачених від слідства, вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч.2 ст.49 КК України.

Крім цього, судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розуміють підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і останні не заперечували проти закриття провадження з відповідних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачені, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення, таким правом не скористались та не заперечували проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.

Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 26 березня 2020 року (судова справа №730/67/16).

По справі потерпілим ОСОБА_8 подано позовну заяву про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в сумі 13641,74 гривень та моральної шкоди в сумі 100000 гривень.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Беручи до уваги, що обвинувальний вирок не ухвалюється та не постановляється ухвала про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд приходить до переконання, що позовну заяву потерпілого ОСОБА_8 слід залишити без розгляду, що не перешкоджає останньому звернутися з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п.13 ч.1 ст.368, ч.4 ст.374 КПК України). Оскільки ст.126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС прийшов до висновку, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Окрім того, закриття кримінального провадження на нереабілітуючих підставах і застосування м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє від сплати процесуальних витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертиз. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №449/1689/19.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз на загальну суму 835 (вісімсот тридцять п`ять) грн 38 к..

Крім того, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.08.2014 року відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_3 були обрані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.05.2015 року обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 змінені запобіжні заходи з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із покладенням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 21.07.2015 року обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 змінені запобіжні заходи з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт із забороною залишати житло у певний період часу та з покладенням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.12.2015 року обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 змінені запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання, із покладенням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.02.2016 року обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 продовжено строк дії запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання до закінчення судового розгляду справи. Встановлені відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_3 обмеження скасовані.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284288, 369372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисників обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000191 від 04.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України закрити.

Запобіжні заходи, які обирались відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню, у вигляді особистих зобов`язань скасувати.

Позовну заяву потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз на загальну суму 835 (вісімсот тридцять п`ять) грн 38 к..

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 02.08.2014 року на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Приватбанк» МФО 326610 шляхом заборони проведення будь-яких операцій по вказаному рахунку.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.08.2014 року на вилучені під час проведення обшуку 04.08.2014 року в автомобілі марки "Лексус" номер НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_3 , розкладний ніж, банківська картка № НОМЕР_1 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.08.2014 року на вилучені під час проведення у ОСОБА_3 особистого обшуку 04.08.2014 року речі у вигляді: мобільний телефон в корпусі чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_3 , мобільний телефон в корпусі металевого кольору ІМЕІ НОМЕР_4 на строк до 04.09.2014р; грошові кошти в сумі 6000 грн.

Речові докази:

микро СД SP HC, micro SD Kingston №563т/14, DVD-R "KAKTUZ" №560т/14 та №561т/14, DVD-R "esperanto" №556т/14 та №557т/14, DVD-R "ANV" №493т/14, DVD-R "ANV" №494т/14 зберігати в матеріалах кримінального провадження;

банківська картка № НОМЕР_1 , яка приєднана до кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження;

копія паспорту ОСОБА_3 , копія заяви-анкети ОСОБА_3 , копія додаткової інформації ОСОБА_3 , виписка по рахунку НОМЕР_1 , які приєднані до кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження;

ніж, вилучений 04.08.2014 року в ході проведення обшуку автомашини Lexus державний номер НОМЕР_2 , який приєднаний до кримінального провадження знищити.

Грошові кошти в сумі 6000 /шість тисяч/ гривень, вилучені 04.08.2014 року під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та передані на депозитний рахунок УФЗБО УМВС України в Миколаївській області повернути за належністю.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1