МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1280/25

Провадження № 1-кс/210/103/26

06 січня 2026 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

представника заявника, - адвоката: ОСОБА_3 ,

слідчого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, клопотання адвоката ОСОБА_3 , котрий діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, подане в рамках кримінального провадження №0000102 від 31.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2025 року до провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , котрий діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, подане в рамках кримінального провадження №0000102 від 31.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, в якому заявник просив суд скасувати арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку 01.12.2025 року, в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 14 із сім картою НОМЕР_1 , імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 , мобільний телефон марки Samsung Galaxy S21 із сім картою НОМЕР_4 , імеі1: НОМЕР_5 , імей2: НОМЕР_6 , тимчасове посвідчення № НОМЕР_7 військовозобов`язаного ОСОБА_5 , тимчасове посвідчення № НОМЕР_8 військовозобов`язаного ОСОБА_6 .

В обґрунтування заявленого клопотання представник заявник зазначив, ОСОБА_5 є головним інженером на дільниці забезпечення виробництва та ремонту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідно до його посадової інструкції він не має ні якого відношення до видачі документів щодо «бронювання» працівників підприємства, ніяким чином не пов`язаний з видачею документів, які можуть стати основою для подальшого звернення співробітників для отримання «бронювання». ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не має ні якого процесуального статусу. З 11 січня 2026 року по 24 січня 2026 року ОСОБА_5 надано щорічну основна відпустка, проте він не може виїхати на повноцінний відпочинок, оскільки у нього вилучили мобільні телефони, в яких містяться документи які посвідчують його особу і тимчасове посвідчення військовозобов`язаного. Посилаючись на вимоги ст.ст.98, 170, 174 КПК України, просив суд клопотання задовольнити у повному обсязі.

Присутній у судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 просив суд клопотання задовольнити, посилаючись на обґрунтування наведені в скарзі.

Присутня у судовому засіданні слідча ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, в обґрунтування чого зазначила, що нею ще не проводився огляд вилученого під час обшуку 01.12.2025 року, в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , майна. Огляд вказаного майна буде проведений за участі ОСОБА_5 та після чого, може бути йому повернутий. У зв`язку з чим, вража вказане клопотання передчасним.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що у провадженні СВ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 31.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

01.12.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Металургійного районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 від 26.11.2025 року (справа №210/1280/25) проведено обшук в приміщенні квартири за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено речові докази:

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S21 FE 5G», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , який упаковано до спец. пакету НПУ №NPU5703979;

- блокнот із чорновими записами червоного кольору; блокнот із чорновими записами коричневого кольору; папка синього кольору із медичною документацією; папка білого кольору із медичною документацією; прозорий файл із двома оптичними дисками та медичною документацією; довідки військово-лікарської комісії, військово-облікові документи, тимчасове посвідчення військовозобов?язаного на ім?я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які упаковано до спец.пакету НПУ №QHY0150417;

- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 14», IMEI1: НОМЕР_9 , IMEI2: НОМЕР_10 , який упаковано до спец. пакету НПУ №NPU5703978;

- 4 (чотири) usb-флеш-накопичувачі, які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1104083.

01.12.2024 року слідчим СВ ВП №2 КРУП, в порядку ст.40, ч.1 ст.98, ст.100 КПК України, винесено постанову про визнання речових доказів та визначенні їх місця зберігання, відповідно до якої вилучені в ході обшуку 01.12.2025 року в приміщенні квартири за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , речі та документи, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000102 від 31.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Ухвалою слідчого судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 04.12.2025 року накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку 01.12.2025 року, в приміщенні квартири за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S21 FE 5G», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , який упаковано до спец. пакету НПУ №NPU5703979; блокнот із чорновими записами червоного кольору; блокнот із чорновими записами коричневого кольору; папка синього кольору із медичною документацією; папка білого кольору із медичною документацією; прозорий файл із двома оптичними дисками та медичною документацією; довідки військово-лікарської комісії, військово-облікові документи, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які упаковано до спец.пакету НПУ №QHY0150417; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 14», IMEI1: НОМЕР_9 , IMEI2: НОМЕР_10 , який упаковано до спец. пакету НПУ №NPU5703978; 4 (чотири) usb-флеш-накопичувачі, які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1104083, що перебувають у власності та користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження-судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).

Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 132 КПК не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При цьому норми частини другої статті 173 КПК зобов`язують слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195). Крім того, в п.203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Таким чином, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним, зокрема до завершення проведення експертного дослідження, завершення кримінального провадження тощо.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що адвокатом не доведено, що потреба у подальшому застосуванні арешту на вилучене під час обшуку 01.12.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 майно відпали, оскільки кримінальне провадження на теперішній час триває, арешт було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів. Під час розгляду клопотання про скасування арешту не встановлено, що майно, на яке ухвалою слідчого судді було накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Так, на час розгляду слідчим суддею даного клопотання про скасування арешту майна, обставини, якими обґрунтовувався арешт не перестали існувати, а необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала, оскільки застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні на даний час.

Враховуючи, що обов`язок доказування перед слідчим суддею наявності підстав для скасування арешту майна покладено на осіб, які звертаються з цим клопотанням, вони повинні обґрунтувати необхідність скасування арешту майна.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.174 КПК України - арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, його захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (справа «Іатрідіс проти Греції». Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( справа «Антріш проти ФранціЇ»).

Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар «Спорронг та Льон рот проти Швеції». Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами , які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Слідчий суддя наголошує про наявність достатніх підстав вважати, що майно на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, і у разі скасування арешту існує ризик відчуження вказаного майна.

З огляду на зазначене, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки заявником не представлено доказів того, що на теперішній час минула потреба в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження. На час розгляду клопотання у кримінальному провадженні №0000102 від 31.01.2025 року збереження речового доказу на даному етапі досудового розслідування необхідне для забезпечення збереження речових доказів.

Керуючись ст.ст.98, 131-132, 170, 173-174, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , котрий діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, подане в рамках кримінального провадження №0000102 від 31.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 08 січня 2026 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1