Провадження № 11-кп/824/1930/2026 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002676 від 06.12.2024 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Іллічівське Першотравневого району Донецької області, українку, громадянку України, з середньо-спеціальною освітою, незаміжню, не працевлаштовану, маючу на утриманні доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судиму:

-03.03.2021 Глухівським міським судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та 14.06.2021 поставлена на облік Кролевецького районного сектору відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області;

-30.03.2021 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 гривень (визначено виконувати окремо),

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

згідно з ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 30.03.2021 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, остаточне покарання ОСОБА_8 призначено у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі;

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, в період дії правового режиму воєнного стану, ОСОБА_8 , 27.11.2024 приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи в магазині «Міні март», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Василя Порика, 2, звернула увагу на те, що продавець вказаного магазину ОСОБА_10 поклала в шухляду під касовою зоною належні їй грошові кошти в сумі 9 000 гривень, після чого реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, приблизно об 11 годині 33 хвилин, перебуваючи всередині магазину «Міні март», підійшла до касової зони, та впевнившись, що потерпіла ОСОБА_10 та інші особи, не спостерігають за її діями, відчинила шухляду під касовою зоною та дістала звідти грошові кошти в сумі 9 000 гривень, які належать ОСОБА_10 , та поклала їх до лівого карману своєї куртки.

У подальшому, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення пішла, а викраденими грошима розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 9 000 гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_8 та правову кваліфікацію її дій, вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення на особі обвинуваченої внаслідок суворості. Так, на обґрунтування своєї позиції зазначив, що судом належним чином не враховано всіх даних про особу обвинуваченої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, проходила військову службу в ЗСУ, щиро розкаялась у вчиненому, надала об`єктивні показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, добровільно відшкодувала матеріальну шкоду потерпілій. Вважає, що суд безпідставно не врахував як обставину, що пом`якшує покарання - збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, оскільки на утриманні обвинуваченої перебуває малолітня донька ОСОБА_9 , 2019 року народження, яка у зв`язку з захворюванням перебуває на обліку у лікаря-кардіолога та потребує дороговартісних ліків, що і стало причиною крадіжки, а тому зазначив, що сукупність даних про особу обвинуваченої, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відношення обвинуваченої до скоєного та їх наслідків дають обґрунтовані підстави для застосування ст. 69 КК України. Також вважає, що з урахуванням наявності у обвинуваченої двох малолітніх дітей, яких необхідно утримувати, існує можливість для виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України. Просив суд оскаржуваний вирок змінити, пом`якшивши призначене ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Згідно з ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 30.03.2021 року, остаточне покарання ОСОБА_8 призначити у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку захисника обвинуваченої, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації її дій за ч. 4 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про необхідність призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за кримінальні правопорушення проти власності, відбувала покарання в місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення і перевиховання не стала та продовжила вчиняти нові корисливі кримінальні правопорушення, отже належних висновків для себе не зробила, розмір матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, яка потерпілій відшкодована, наявність пом`якшуючих покарання обставин, якими суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Так, сукупність даних про особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченій покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті ч. 4 ст. 185 КК України. З визначеним судом першої інстанції розміром та видом покарання за вчинене кримінальне правопорушення та остаточним покаранням, призначеним обвинуваченій за сукупністю вироків, колегія суддів погоджується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б указували на можливість призначення обвинуваченій покарання у меншому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції. На підтвердження такого висновку, колегія суддів звертає увагу на те, що ті доводи, на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі як на підставу для зменшення розміру призначеного обвинуваченій покарання, а саме те, що суд не врахував належним чином утримання нею двох малолітніх дітей, щире розкаяння у вчиненому, надання нею об`єктивних показань щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, вже достатньою мірою враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій та не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають суду можливість застосувати при призначенні ОСОБА_8 покарання положення ст. 69 КК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на те, що ОСОБА_8 проходила військову службу в ЗСУ, однак жодних підтверджуючих вказане документів ним не надано.

Доводи захисника про те, що суд безпідставно не визнав вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин як обставини, що пом`якшує покарання, колегія суддів вважає безпідставними, адже наведені захисником обставини про те, що причиною крадіжки є необхідність купівлі дороговартісних ліків для хворої дитини, не знижує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а навпаки свідчить про її безвідповідальне ставлення до дитини, адже вона, будучи неодноразово засудженою, не могла не усвідомлювати, що вчинення крадіжки грошових коштів призведе до притягнення її до відповідальності, встановленої законом, внаслідок чого її дитина залишиться без належного нагляду, однак вказане не зупинило обвинувачену, яка маючи середньо-спеціальну освіту та володіючи зі слів іноземними мовами, серед усіх можливих законних джерел для отримання доходу обрала для себе шлях вчинення злочинної діяльності.

Щодо доводів обвинуваченої та її захисника про можливість застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, які містяться в матеріалах провадження, спосіб та характер вчиненого нею кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, вказують на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченої ОСОБА_8 та неможливість досягнення мети покарання, зокрема виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень за умови звільнення її від відбування покарання з випробуванням. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні обвинуваченій покарання за ч. 4 ст. 185 КК України.

Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, вирок Подільського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено, а тому колегія суддів вважає за необхідне вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4