НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в арешті майна

16 жовтня 2025 року Справа № 322/1552/25 Провадження № 1-кс/322/349/25

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене начальником Новомиколаївського відділу Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2025 за №0000163, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, про арешт майна,

встановив:

Слідчий звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, в якому просив: накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке внаслідок вилучення упаковане до сейф-пакету WAR1258557 та нагрудну боді-камеру з реєстраційним номером «301», яка внаслідок вилучення упакована до сейф-пакету WAR1258580, які 14.10.2025, були вилучені під час проведення огляду у ОСОБА_6 , із забороною їх користування, розпоряджання та відчуження.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено таке.

14.10.2025, приблизно о 16:30, невстановлена особа, знаходячись в салоні автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на території блокпосту З-16, що розміщений на автомобільній дорозі «Павлоград-Токмак», поблизу селища Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, під час перевірки у останнього військово-облікових документів, не реагуючи на вимогу зупинитись, вчинила опір працівнику правоохоронного органу, а саме капітану поліції ОСОБА_6 , та почала рух вказаного транспортного засобу в сторону поліцейського, який в свою чергу, з метою уникнення наїзду на нього ліг на капот та руками схопився за верхню його частину, а невстановлена особа в свою чергу продовжила рух транспортного засобу.

За даним фактом 14 жовтня 2025 року, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

14.10.2025, ОСОБА_6 визнано потерпілим у кримінальному провадженні.

Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_6 надав показання про те, що 14.10.2025 о 08 год. 00 хв., він прибув до адміністративного приміщення відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с-ще Новомиколаївка, вул. Запорізька, буд. 81, для проходження цільового інструктажу заступити до несення служби на блокпосту З-16, що знаходиться на 83 кілометрі автодороги Павлоград-Токмак поблизу с-ща Новомиколаївка Запорізького р-ну Запорізькій області. Після проходження інструктажу заступив до несення служби на блокпосту З-16, де виконував службові обов`язки, в які входять проведення стабілізаційних заходів та перевірка осіб та автотранспорту. Разом із ним на блокпост З-16 заступили інспектор ВРПП Мелітопольського РУП старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , помічник чергового Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капрал поліції ОСОБА_8 , та, згідно з графіком чергування разом, з ними несуть службу працівники зонального відділу ВСП та військовослужбовці ТРО. Приблизно о 16:20 14.10.2025 ним було зупинено транспортний засіб марки «Нуundai Tucson» сірого кольору з реєстраційними номерами НОМЕР_3 . Під час зупинки транспортного засобу, відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», він увімкнув нагрудну бодікамеру з метою відеофіксації спілкування, та попросив водія прийняти вправо та зупинитися, з метою уникнення перешкод проїзду вантажного автотранспорту. Підійшовши до водія, він представився та відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», та ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», що у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) надають поліцейському право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, попрохав надати документ, що посвідчує особу, для перевірки. Під час перевірки, згідно з базою даних ІПНП виявилось, що водієм автомобіля являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно з базою даних потребує доставки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в нього наявне порушення законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку. При спілкуванні з водієм ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній добровільно надав йому своє посвідчення водія, яке увесь час під час подальшого спілкування перебувало у нього. Також він попросив водія надати військово-облікові документи, оскільки водій почав стверджувати, що вже був у ІНФОРМАЦІЯ_2 , та має медичні документи. З метою уникнення можливого непорозуміння він покликав співробітника ІНФОРМАЦІЯ_2 щоб з`ясувати можливі розбіжності, коли співробітник ТЦК та СП підійшов до ОСОБА_5 , останній надав свої дані для перевірки співробітнику ТЦК, який з`ясував що ніякого непорозуміння немає та ОСОБА_5 потрібно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він рахується як особа, яка вчинила порушення законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку. В цей час для здійснення перевірки транспортного засобу марки Hyundai Tucson з реєстраційними номерами НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , він пройшов вперед автомобіля щоб перевірити номерні знаки та перебував на відстані 0,5 метра від переднього краю автомобіля, після чого ОСОБА_5 раптово розпочав рух автомобіля в його напрямку. На що він з метою уникнення тілесних ушкоджень та браку часу для уникнення зіткнення з автомобілем ліг на капот автомобіля та підняв ноги у гору руками тримаючись за верхню частину капоту автомобіля для уникнення падіння під колеса автомобіля. Та в той же час надавав команди водію про зупинку транспортного засобу. У той час коли він перебував на капоті, водій проїхав приблизно 3-5 метри, до моменту зупинки автомобіля. Коли автомобіль зупинився, підійшов помічник чергового Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капрал поліції ОСОБА_8 , який попереду авто поклав засоби примусової зупинки «Їжаки», водночас старший зміни блокпосту З-16 інспектор ВРПП Мелітопольського РУП старший лейтенант поліції ОСОБА_7 звернувся до водія ОСОБА_5 здати назад та повернутися до місця перевірки автотранспорту з метою заспокоєння та проведення подальшої перевірки. В той час посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 продовжувало перебувати у нього. Далі водій ОСОБА_5 , рухаючись заднім ходом, покинув територію блокпосту З-16 та поїхав в бік с-ща Новомиколаївка Запорізького р-ну Запорізької області. Будь-яких тілесних ушкоджень він не отримував та під час зіткнення з автомобілем, не падав. Посвідчення водія ОСОБА_5 та бодікамеру яку отримував перед чергуванням, готовий добровільно надати співробітникам поліції для огляду та вилучення.

14.10.2025, в період часу з 20:50 по 21:04, було поведено огляд у службовому кабінеті № 2 відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Новомиколаївка, вул. Запорізька, будинок 81, в ході якого у ОСОБА_6 було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке внаслідок вилучення упаковано до сейф-пакету WAR1258557 та нагрудну бодікамеру з реєстраційним номером «301», яка внаслідок вилучення упакована до сейф-пакету WAR1258580.

14.10.2025 було проведено огляд місця події на відкритій ділянці місцевості поблизу будинку № 81 по вул. Соборності в селищі Новомиколаївка, Запорізького району, Запорізької області, в ході якого у ОСОБА_5 було вилучено автомобіль Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який після вилучення зберігається на території відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Новомиколаївка, вул. Запорізька, будинок 81.

Вищевказані вилучені об`єкти, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та нагрудна боді-камера з реєстраційним номером «301», відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, набули статусу тимчасово вилученого майна, та визнані у даному кримінальному провадженні речовими доказами.

Вилучені предмети, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та нагрудна боді-камера з реєстраційним номером «301», мають істотне значення для проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки є джерелами доказів протиправних дій та обставин вчиненого кримінального правопорушення, що встановлюються під час кримінального провадження, та у подальшому будуть використані в якості речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке внаслідок вилучення упаковане до сейф-пакету WAR1258557 та нагрудну боді-камеру з реєстраційним номером «301», яка внаслідок вилучення упакована до сейф-пакету WAR1258580.

У судове засідання з розгляду клопотання про арешт майна слідчий, належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, не прибув та подав заяву про відкладення розгляду справи. Прокурор подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій просив задовольнити клопотання слідчого.

Особа, у володінні якої перебуває майно, у судове засідання не з`явилася. Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій просив відмовити в задоволенні клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Отже, клопотання слідчого про відкладення розгляду справи слідчий суддя визнає необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення клопотання, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

У клопотанні про арешт майна слідчим не було обґрунтовано відповідності вилученого майна жодному з критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України.

Так, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ч. 1 ст. 2 КК України).

Диспозицією ч. 2 ст. 342 КК України передбачена кримінальна відповідальність за опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, державному виконавцю чи приватному виконавцю під час примусового виконання рішень, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві під час виконання цими особами покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку або уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до усталеної судової практики опором у значенні статті 342 КК України є активна фізична протидія виконанню поліцейським його законних повноважень.

При цьому дії того, хто чинить опір, можуть бути спрямовані безпосередньо проти особи, наприклад представника влади або проти предметів, необхідних для виконання цими особами своїх обов`язків.

Опір характеризується такими ознаками: 1) він полягає в активних діях; 2) дії винного спрямовані на організм потерпілого, полягають у застосуванні фізичної сили до нього; 3) вони перешкоджають (протидіють) виконанню потерпілим своїх функцій, реалізації повноважень; 4) дії винного вчинені в момент виконання потерпілим покладених на нього обов`язків.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у формі прямого умислу. Винний усвідомлює, що чинить опір саме працівникові правоохоронного органу під час охорони громадського порядку і бажає тим самим перешкодити виконанню ними своїх обов`язків.

Таким чином, виходячи з наведеного, для визначення наявності в діях особи складу «опору» у значенні цього положення обвинувачення має довести як наявність об`єктивної сторони діяння, тобто певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на протидію виконанню службових повноважень.

Вищезазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 по справі № 559/2733/18 (реєстраційний номер у ЄДРСР 103906856).

З огляду на викладене, слідчим у клопотанні не обґрунтовано наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, оскільки не зазначається про те, що дії водія автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_4 , полягали у активній фізичній протидії виконанню поліцейським його законних повноважень та були спрямовані на організм потерпілого, полягали у застосуванні фізичної сили до нього. Більш того, показаннями потерпілого ці обставини спростовуються, адже з пояснень ОСОБА_6 випливає, що він будь-яких тілесних ушкоджень не отримував та не падав при контакті з автомобілем. ОСОБА_6 , за його поясненнями, сам ліг на капот автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_4 , та наказав водію зупинитися, що було виконано останнім негайно, адже автомобіль проїхав незначну відстань 3-5 м.

Відсутність складу кримінального правопорушення автоматично виключає відповідність зазначеного у клопотанні посвідчення водія та боді-камери критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Слід зазначити, що клопотання слідчого не містить будь-якого обґрунтування можливості використання посвідчення водія та самої боді-камери, а не відеозапису з неї, в якості доказів у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 342 КК України.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тощо слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим ст.ст. 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Клопотання слідчого, без належного обґрунтування, носить формальний характер, слідчим не доведено необхідного об`єму правових підстав для прийняття рішення про арешт тимчасово вилученого майна.

Виходячи з вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання слідчого про арешт майна є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 170 173 КПК України,

ухвалив:

1.У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого начальником Новомиколаївського відділу Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1