ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 202/6517/23

провадження № 51-282км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

засудженого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000571 від 13 листопада 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деконка Магдалинівського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення, процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин, які детально викладено у вироку, 12 листопада 2022 року близько 19:00 ОСОБА_7 , перебуваючи в н.п. Ямполівка Краматорського району Донецької області, в місті тимчасової дислокації евакуаційного відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , разом зі своїми побратимами старшим солдатом ОСОБА_8 та сержантом ОСОБА_9 вживав спиртні напої, в ході чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник конфлікт, у ході якого сержант ОСОБА_7 вийшов у суміжну кімнату, де взяв ввірену йому для службового користування бойову нарізну вогнепальну зброю - автомат Калашникова АКС-74У, та близько 22:40 того ж дня, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи невдоволеним та ображеним поведінкою потерпілого ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з метою помсти за дії останнього, в порушення статей 3, 28, 29, 68 Конституції України, статей 9, 11, 13, 14, 16, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, привів автомат у бойову готовність та здійснив у старшого солдата ОСОБА_8 , який сидів у кріслі, з відстані близько 1 метру один постріл в область тулубу.

В результаті протиправних дій сержанта ОСОБА_7 старшому солдату ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді одного вогнепального кульового наскрізного поранення тулубу, від якого у військовому шпиталі настала смерть останнього.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 12 грудня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року - без змін.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:

· вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині не доведена, розслідування стосовно нього здійснено формально та з грубими порушеннями Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України);

· органом досудового розслідування не було проведено огляд місця події, у ході якого слідчий міг віднайти докази невинуватості ОСОБА_7 , проте замість цієї слідчої дії було здійснено огляд трупа;

· свідок ОСОБА_10 зробив фото з місця вчинення злочину із зображенням автомата та стріляної гільзи 13 листопада 2022 року в денний час доби, тоді як свідок ОСОБА_11 повідомляв суду, що він забрав зброю і гільзу з будинку ще зранку того ж дня. До того ж суди не з`ясували конкретне місце, де була знайдена куля свідком ОСОБА_11 ;

· огляд предметів від 13 листопада 2022 року (автомату, патронів, стріляної гільзи та кулі) проводився без понятих, підозрюваного та спеціаліста. Стверджує, що оглянута куля не була деформована, не містила будь-яких слідів, які могли б свідчити, що саме цією кулею був застрілений ОСОБА_8 . Також не було проведено дактилоскопічну експертизу зброї та експертизу на предмет наявності слідів пострілу на руках ОСОБА_7 ;

· дані слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_12 є недопустимими доказами, оскільки були проведені у формі допиту, без участі підозрюваного. Хід цих слідчих дій не було зафіксовано на фото або відео, не здійснено жодного графічного зображення чи схеми, до того ж свідки не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань;

· засуджений ОСОБА_7 у ході апеляційного провадження наголошував, що він не здійснював постріл у потерпілого та частково визнавав свою вину у суді першої інстанції саме за вказівкою захисника. Зауважує, що очевидцем сварки ОСОБА_7 з потерпілим був лише ОСОБА_9 , решта свідків надали показання зі слів останнього;

· в судовому засіданні свідки стверджували, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 разом вживали спиртні напої, однак відповідно до висновку експерта №265 від 15 листопада 2022 року етилового спирту у сечі потерпілого виявлено не було;

· суди не взяли до уваги показання свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що під час розмови зі свідком ОСОБА_9 останній зізнався, що надавав показання проти ОСОБА_7 за вказівкою працівників поліції. Наголошує, що викладені в обвинувальному акті обставини не відповідають дійсності;

· оскаржувані рішення є невмотивованими і не відповідають вимогам ст. 370 КПК України.

На адресу Верховного Суду від прокурора ОСОБА_14 надійшли заперечення на касаційну скаргу сторони захисту, у яких останній вважав касаційні доводи необґрунтованими та просив оскаржувані рішення залишити без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Засуджений і його захисник касаційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначив йому відповідне покарання.

Суди обґрунтували свої рішення, зокрема,показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , даними протоколу огляду місця події 13 листопада 2022 року, протоколів проведення слідчих експериментів від 13 листопад 2022 року та від 21 січня 2023 року, протоколу огляду трупа від 15 листопада 2022 року, протоколу огляду предмета від 13 листопада 2022 року, протоколу про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото, - кінозйомки, відеозапису від 13 листопада 2022 року, висновків експертів № СЕ-19/104-22/38109-БЛ від 16 грудня 2022 року, №10 від 20 лютого 2023 року, № 265 від 12 лютого 2023 року, акту службового розслідування від 27 грудня 2022 року.

Водночас доводи касаційних скарг захисників є фактично аналогічними доводам, які сторона захисту наводила в суді апеляційної інстанції та які були ретельно перевірені цим судом.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд,аналіз КПК України дає підстави стверджувати, що цей закон не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (статті 85 та 94 КПК України).

Крім того, згідно з усталеною судовою практикою, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на одному чи кількох доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів і робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність факту вчинення злочину конкретною особою.

Зіставивши докази в їх взаємозв`язку, місцевий суд, з висновками якого обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані протоколів слідчих дій, експертних висновків та інших письмових доказів, на підставі ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу ухваленого рішення.

Оцінка достовірності цих доказів перебуває у компетенції судів першої та апеляційної інстанцій і не віднесена до повноважень Верховного Суду.

Змістом оскаржуваних судових рішень підтверджується, що ОСОБА_7 , будучи допитаним у суді першої інстанції, свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та, зокрема, зазначив, що 12 листопада 2022 року він, перебуваючи в н.п. Ямполівка Краматорського району Донецької області, в місті тимчасової дислокації евакуаційного відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вживали спирті напої та в ході спілкування між ним та потерпілим виникла сварка. Після чого він вийшов у суміжну кімнату, де взяв свою табельну зброю - автомат, та повернувшись до приміщення кухні, тримав автомат при собі в руках на рівні грудей. Надалі пролунав постріл з автомату та куля влучила в потерпілого, приблизно з відстані двох метрів. Факт навмисного пострілу в потерпілого заперечив, однак достеменно повідомити суду природу цієї події у судовому засіданні не зміг.

Водночас місцевий суд позицію обвинуваченого про невизнання винуватості оцінив критично, зазначивши, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_9 повідомив, що 12 листопада 2022 року близько 19:00 він разом з обвинуваченим та загиблим ОСОБА_8 вживали спирті напої. У ході спілкування між обвинуваченим та ОСОБА_8 сталася сварка, після чого ОСОБА_7 вийшов з кухні та повернувся із автоматом у руках. Останній направив його на потерпілого ОСОБА_8 , який сидів у кріслі, приблизно з відстані двох метрів, здійснив постріл в нього. Куля влучила ОСОБА_17 в грудну клітину, після чого той втратив свідомість та перестав подавати ознаки життя. Після вказаних дій ОСОБА_18 залишив автомат у приміщенні кухні та вийшов надвір, а він разом з іншими свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_20 організували евакуацію потерплого до медичної установи в ході якої ОСОБА_17 помер. Свідок впевнено вказав на обвинуваченого ОСОБА_7 , як на особу, яка здійснила постріл у потерпілого, те що постріл був вчинений з табельної зброї ОСОБА_7 - автомата, а також те, що вказаний постріл був здійснений останнім прицільно саме у потерпілого.

У той же час свідок ОСОБА_11 пояснив, що він до подій, викладених в обвинувальному акті, був знайомий з обвинуваченим та загиблим ОСОБА_8 12 листопада 2022 року близько 23:30 до нього доставили ОСОБА_7 на освідування, що саме відбулося йому не повідомили. ОСОБА_7 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода.

Свідок ОСОБА_12 повідомив, що 12 листопада 2022 року близько 23:00 він з іншим військовослужбовцем - ОСОБА_19 перебував в кімнаті, аж раптом почув, що в сусідній кімнаті пролунав постріл. Після чого, він розбудив ОСОБА_19 та вони разом вийшли до кімнати, де побачили пораненого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який намагався надати йому допомогу, а ОСОБА_7 стояв поруч. У його присутності вказані особи алкогольні напої не вживали, чи була поряд з ОСОБА_7 зброя - він уваги не звернув.

Показання свідка ОСОБА_15 були аналогічні показанням ОСОБА_12 .

Зі змісту показань свідка ОСОБА_13 убачається, що йому були відомі події щодо загибелі ОСОБА_17 . Приблизно у грудні 2022 року, він зустрів ОСОБА_9 , який в ході розмови розповів, що останній був присутній під час загибелі ОСОБА_17 , але події відбувалися не так, як викладено в обвинувальному акті, а показання щодо причетності ОСОБА_7 до вбивства він дав тому, що йому так сказали працівники поліції. Що саме відбулося, ОСОБА_9 йому не розповів. Будь-яких конкретних даних щодо загибелі потерпілого свідок повідомити не зміг, оскільки не був очевидцем вказаних подій.

Суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях зазначили, що винуватість ОСОБА_7 підтверджується також і іншими дослідженими у ході судового розгляду доказами.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події 13 листопада 2022 року у кімнаті приміщення квартири АДРЕСА_3 , виявлено труп ОСОБА_8 з ознаками вогнепального поранення.

Згідно з протоколом огляду трупа від 15 листопада 2022 року, в приміщенні моргу Краматорського СМЕ, де в ході огляду трупа ОСОБА_8 виявлено наскрізне поранення його черева.

За змістом протоколу огляду предмета від 13 листопада 2022 року за участі свідка ОСОБА_11 , проведено огляд предметів, які були надані останнім, а саме: автомат Калашникова з маркуванням № НОМЕР_2 , який на момент огляду знаходиться на запобіжнику, зі спорядженим магазином в кількості 28 патронів. Також виявлено один патрон в патроннику з маркуванням 270/84; предмет схожий на гільзу з маркуванням 3/88, металеву кулю. У ході огляду свідок ОСОБА_11 пояснив, що вищевказаний автомат, гільзу та кулю він виявив 13 листопада 2022 року в будинку, де перебували сержант ОСОБА_7 та старший солдат ОСОБА_8 , після чого добровільно видав їх слідчому. За наслідком огляду вказані предмети були вилучені.

Рапортом старшого слідчого СВ відділу поліції №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_21 підтверджується, що призначити медико-криміналістичне дослідження по клаптикам шкіри навколо вогнепальних ран трупа ОСОБА_8 неможливо, оскільки біологічні зразки зберігались у камері зберігання речових доказів ВІМо3 Краматорського РУП м. Лиман, куди 30 грудня 2022 року влучила ракета.

Актом службового розслідування від 27 грудня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_7 виконав постріл з 5,45 мм. АКС-74 У № НОМЕР_3 в солдата ОСОБА_8 , який від отриманих ушкоджень (поранення черевної порожнини) помер у військовому шпиталі м. Краматорська. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 267 від 15 листопада 2022 року, виданого Краматорським відділенням Комунального закладу «Донецьке обласне бюро судових експертиз», смерть старшого солдата ОСОБА_8 настала внаслідок вогнепального кульового наскрізного поранення тулуба з множинними ушкодженнями черевної порожнини.

Згідно з протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото, - кінозйомки, відеозапису від 13 листопада 2022 року у мобільному телефоні Xiaomi Redmi Note 10 S виявлено світлини у кількості 6 шт., а саме зроблені в будинку (точка евакуації поранених, медична рота ВЧ НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_4 . Вказані фотографії містять зображення будинку, виготовлені 13 листопада 2022 року в період часу з 14:18 по 14:21.

За даними висновку експерта № СЕ-19/104-22/38109-БЛ від 16 грудня 2022 року надана на дослідження гільза, з маркірувальним позначенням «НОМЕР_5», стріляна з наданого на дослідження 5,45-мм автомата Калашникова АКС-74У, N? НОМЕР_2 (N? НОМЕР_4 - на газовій трубці), 1986 року виготовлення; куля, надана на дослідження, вистрелена з наданого на дослідження 5,45-мм автомата Калашникова АКС-74У, N? НОМЕР_2 (N? НОМЕР_4 - на газовій трубці), 1986 року виготовлення.

Також судами надана оцінка протоколу слідчого експерименту від 13 листопада 2022 року за участі свідка ОСОБА_12 , у ході якого останній показав на місці обставини кримінального правопорушення, зокрема те, що 12 листопада 2022 року приблизно о 22:40 він почув звук, схожий на постріл автомата та почув крик ОСОБА_9 «Що ти зробив», на що ОСОБА_7 відповів «А навіщо він затикав мені рота?», коли він вийшов з кімнати, то побачив ОСОБА_8 , який без тями сидів у кріслі з вогнепальним пораненням.

До того ж з протоколу проведення слідчого експерименту від 21 січня 2023 року за участі обвинуваченого ОСОБА_7 убачається, що останній показав на місці обставини кримінального правопорушення, зокрема те, що 12 листопада 2022 року він перебував у кімнаті разом з ОСОБА_8 , після чого він узяв у своїй кімнаті автомат та повернувся до кімнати, тримаючи автомат в правій руці, підійшов до ОСОБА_8 . Показав на місці куди йшов, де стояв з автоматом, де стояв ОСОБА_8 , де впав, тощо.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13 листопада 2022 року за участі свідка ОСОБА_9 підтверджується, що останній детально відтворив обставини кримінального правопорушення, зокрема те, що 12 листопада 2022 року приблизно о 19:00 ОСОБА_18 та ОСОБА_17 посварилися. Після чого, ОСОБА_7 вийшов з кімнати, та коли повернувся через 5 хвилин, свідок почув звук пострілу, після чого побачив, що ОСОБА_18 здійснив постріл у грудну клітину ОСОБА_17 .

Згідно з висновком експерта № 265 від 12 лютого 2023 року, у трупа ОСОБА_8 було виявлено вогнепальне кульова наскрізне поранення тулубу з множинними ушкодженнями органів черевної порожнини, яке утворилося незадовго до надходження в медичний заклад від дії твердого тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, яким могла бути куля при пострілі з ручної вогнепальної зброї, можливо за вказаними обставинами та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознаками «небезпека для життя» в момент їх спричинення, що перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Будь-яких інших тілесних ушкоджень при дослідженні трупа ОСОБА_8 не виявлено. Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок вищевказаного вогнепального поранення, яке супроводжується масивною крововтратою з розвитком шоку та загального недокрів`я внутрішніх органів.

У той же час за змістом висновку експерта №10 від 20 лютого 2023 року не виключена можливість утворення вогнепального поранення у ОСОБА_8 за обставинами, на які вказав свідок ОСОБА_9 під час його допиту та в ході проведення слідчого експерименту за його участю.

Дослідивши зазначені докази, суд першої інстанції дійшов переконання, що пояснення свідків, у своєму взаємозв`язку з письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, створюють чітке розуміння, що в результаті дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було заподіяно вогнепальне кульове наскрізне поранення тулубу з множинними ушкодженнями органів черевної порожнини, що потягло його смерть.

Водночас з оскаржуваного рішення убачається, що цей суд критично оцінив показання ОСОБА_7 в тій частині, що він не усвідомлював того, як відбувся постріл, оскільки із встановлених в судовому засіданні обставин чітко прослідковується, що зброя з якої був здійснений постріл є табельною, тобто перебувала у володінні ОСОБА_7 , який внаслідок свого тривалого перебування на військовій службі мав навички поводження з нею; після сварки з ОСОБА_8 . ОСОБА_7 попрямував до своєї кімнати саме за зброєю, а після повернення зробив постріл з близької відстані в потерпілого. Тож суд дійшов обґрунтованого висновку, вказані факти у своїй сукупності свідчать про наявність прямого умислу ОСОБА_7 на протиправне позбавлення життя потерпілого. Місцевий суд також зазначив, що показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 є змістовними, стабільними та логічно узгодженими між собою та перебувають у сенсовому взаємозв`язку, а відтак у сукупності з іншими вищевикладеними доказами є такими, які суд визнає як об`єктивні та правдиві.

Одночасно суд першої інстанції не залишив поза увагою й показання свідка ОСОБА_13 та оцінив їх критично, оскільки дійшов висновку, що вони є абстрактними, отриманими з чужих слів та жодним чином не підтверджують та не спростовують фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Тож суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив, що місцевий суд під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд також доречно зауважив, що обвинувачений ОСОБА_7 під час допиту у суді першої інстанції зазначив, що він не пам`ятає, як стріляв, проте у суді апеляційної інстанції вказав, що взагалі не робив цього, у зв`язку з чим цей суд дійшов слушного висновку про те, що вказане ставить під сумнів його пояснення щодо дійсних обставин справи. А тому, на переконання апеляційного суду, твердження обвинуваченого про його непричетність до вчинення вказаного у вироку злочину не найшли свого підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, та доводи в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються зібраними та покладеними в основу вироку доказами.

Варто зауважити, що кримінальний процесуальний закон не вимагає дослівного відтворення в судовому рішенні змісту показань учасників судового провадження, де має бути з достатньою повнотою передана їх сутнісна складова, що впливає на встановлення судом обставин, які є предметом судового розгляду і підлягають доказуванню за приписами ст. 91 КПК України.

Втім під час прослуховування аудіозаписів судових засідань, на яких допитувався ОСОБА_7 , колегією суддів касаційної інстанції встановлено, що його показання, викладені в оскаржуваних рішеннях, не суперечать показанням, фактично наданими ним під час судового розгляду кримінального провадження.

Необхідно також зазначити, що доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_7 надавав у суді першої інстанції викривальні показання за вказівкою свого захисника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. До того ж засуджений не був позбавлений права вільно обирати захисника і цим правом активно користувався (укладав договори про правову допомогу із адвокатами ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_6 ) а також не був позбавлений можливості узгоджувати зі своїми захисниками правову позицію захисту.

Не залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції і доводи сторони захисту про те, що слідчим не було проведено огляд місця події, а замість нього було здійснено лише огляд трупа, які цей суд визнав необґрунтованими.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, хід якого оформлюється протоколом.

Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що 12 листопада 2019 року органом досудового розслідування було здійснено огляд квартири АДРЕСА_3 , де на першому поверсі у кімнаті виявлено труп ОСОБА_8 з ознаками вогнепального поранення. Хід вказаної слідчої дії зафіксовано у відповідному протоколі (т. 1 а.с 231-235).

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїй рішеннях, місце виявлення трупа завжди вважається місцем події незалежно від того, де настала смерть певної людини (див. наприклад постанову Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі №266/3910/19).

Тож колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, який визнав доводи захисника у цій частині безпідставними.

Крім того, Суд також вважає необґрунтованими й доводи касаційної скарги про те, що стороною обвинувачення не було проведено дактилоскопічну експертизу зброї та експертизи слідів пострілу на руках ОСОБА_7 , оскільки положення КПК України встановлено, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право у змагальній процедурі самостійно визначати, які докази необхідно надати для обстоювання своєї позиції перед судом. Тож орган досудового розслідування відповідно до приписів кримінального процесуального закону наділений правом самостійно вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо вважає, що вказане сприятиме ходу досудового розслідування в цілому.

До того ж ОСОБА_7 протягом досудового розслідування та під час судового розгляду був представлений професійним адвокатом, був обізнаний про свої процесуальні права, серед яких широкий спектр прав, якими КПК України наділяє підозрюваних осіб, у тому числі і правом заявляти клопотання про проведення експертиз. Водночас у цьому провадженні не встановлено будь-яких відомостей про те, що сторона захисту була позбавлена можливості заявляти клопотання про призначення необхідних, на її думку, експертиз та/або оскаржувати дії чи бездіяльність слідчого до слідчого судді.

Суд апеляційної інстанції також визнав безпідставними доводи сторони захисту й в частині того, що деякі обставини кримінального провадження не були всебічно досліджені, адже як слушно зауважив цей суд, на основі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою були з`ясовані всі обставини зазначеного у вироку місцевого суду злочину, які у своїй сукупності були достатніми, для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Отже доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій надано неправильну та необ`єктивну оцінку наявним у справі доказам не є слушними.

За таких обставин колегія суддів погоджується з наведеними у оскаржуваних рішеннях висновками щодо визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки такі висновки суди зробили, виходячи з усього комплексу встановлених під час судового розгляду фактичних обставин кримінального правопорушення.

Варто зауважити, що Верховний Суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до їхньої незгоди з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Щодо доводів касаційних скарг, що дані протоколу оглядупредметів від 13 листопада 2022 року (автомату, патронів, стріляної гільзи та кулі) є недопустимим доказом

Обґрунтовуючи вказані доводи, сторона захисту посилається на те, що ця слідча дія проводилася за відсутності понятих, підозрюваного та спеціаліста. Зауважує, що оглянута куля не була деформована, не містила будь-яких слідів, які могли б свідчити, що саме цією кулею був вбитий ОСОБА_8 .

Так, в основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні перебувати права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з ч. 1 цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Отже, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що дані протоколу огляду предметів є недопустимими доказами.

Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Згідно з ч. 3 ст. 237 КПК України для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Отже слідчий не зобов`язаний запрошувати всіх перелічених у касаційній скарзі учасників для огляду предметів, адже вказане є його правом, у тому випадку, якщо останній вважатиме це за доцільне.

Тож, проведена під час досудового розслідування вказана слідча дія, а також протокол, складений за її результатами, відповідає вимогам статей 223, 237 КПК України, та є допустимим доказом.

У той же час варто зауважити, що достовірність даних, отриманих у ході огляду предмета, була оцінена судами попередніх інстанцій і, як уже зазначалося вище, не може бути предметом касаційного розгляду.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість даних протоколів слідчих експериментів від 13 листопада 2022 року

Обґрунтовуючи доводи в цій частині захисник зазначає, що слідчі експерименти зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_12 були проведені у формі допиту, без участі підозрюваного, їхній хід не було зафіксовано на фото або відео, не здійснено жодного графічного зображення чи схеми, до того ж свідки не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань.

Так, відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 вересня 2020 року в справі № 740/3597/17, проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження 13 листопада 2022 року органом досудового розслідування були проведені слідчі експерименти за участю свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які показали обставини вчинення злочину, відтворили обстановку кімнати, у якій відбулися події, та розміщення усіх її учасників, а свідок ОСОБА_9 показав механізм завдання вогнепального поранення ОСОБА_7 . ОСОБА_8 на манекені, що повністю відповідає легітимній меті вказаної слідчої дії.

Варто зауважити, що ч. 3 ст. 240 КПК України не передбачено обов`язкової участі підозрюваного під час проведення слідчого експерименту зі свідками.

Крім того, всупереч твердженням сторони захисту, протоколи слідчих експериментів містять підписи свідків про попередження їх про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, у той же час хід вказаних слідчих дій було зафіксовано відповідними відеозаписами.

До того ж Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що твердження захисника, що за результатами проведення слідчого експерименту не було складено графічного зображення та схеми є безпідставними, оскільки цей суд слушно зауважив, що відповідно до ч. 6 ст. 240 КПК України про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту, однак складання схеми або графічного зображення за результатом проведення слідчих експериментів не є імперативною нормою, передбаченою КПК України.

Отже доводи захисника в цій частині також є неприйнятними.

Підсумовуючи, колегія суддів констатує, що суди забезпечили сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону, тобто дотримали положень ст. 22 КПК України, згідно зі ст. 94 КПК України повно та всебічно дослідили всі докази, дали їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій є законними й обґрунтованими, належним чином вмотивованими, і в повній мірі відповідають приписам ст. 370 КПК України, а ухвала апеляційного суду - ст. 419 цього Кодексу, тому касаційні доводи в цій частині теж неприйнятні.

Решта доводів касаційної скарги сторони захисту також не спростовує висновки судів першої та апеляційної інстанцій і фактично зводиться до переоцінки доказів й установлених у справі обставин, що в силу вимог ст. 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

У той же час, касаційна скарга не містять посилань на такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення під час розгляду кримінального провадження.

Отже, ураховуючи те, що під час касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскаржених судових рішень, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 439, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3