ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/344/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - скасування арешту майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження №11-сс/817/344/25 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000391 від 02 вересня 2015 року , -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000391 від 02 вересня 2015 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та призначити новий розгляд клопотання у Тернопільському міськрайонному суді.

Мотивує скаргу тим, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 26.01.2016 року було накладено арешт на земельну ділянку кадастровий № :01:016:0006, яка належить ОСОБА_6 , шляхом заборони її відчуження та розпорядження, а відповідний запис про обтяження внесено до Державного реєстру речових прав у кримінальному провадженні №0000391 від 02 вересня 2015 року за ч.1 ст.364 КК України.

Посилається на те, що кримінальне провадження № 0000391 було закрите постановою начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України), що відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України є підставою для припинення дії ухвали про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апелянт вказує на необхідність застосування ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Посилається також на правові позиції, викладені в постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.04.2024 року у справі № 554/2506/22, згідно з якими посилання в ч. 9 ст. 100 КПК України на те, що клопотання розглядається згідно статтями 171-174 КПК України слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

Також, звертає увагу на те, що із постанови Об?єднаної Палати Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа №569/17036/18, провадження №51-598км019 вбачається, що повноваження слідчого судді не розповсюджуються на вказану категорію скарг (скасування арешту майна у випадку закриття кримінального провадження слідчим на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю складу злочину).

Вважає, що у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Посилається на таке ж твердження міститься і в ухвалі колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, у справі №607/22374/25 за наслідками розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільского міськрайонного суду від 4 листопада 2025 року, якою закрите провадження з розгляду клопотання про скасування арешту вказаної вище земельної ділянки. Колегія суддів зазначила, що коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання, подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Звертає увагу суду на те, що відповідно до наведених норм кримінального процесуального закону та висновків, що містяться у зазначених рішеннях судів, таке клопотання подане представником ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 6 грудня 2025 року і воно було адресоване не слідчому судді, а Тернопільському міськрайонному суду.

Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, прийшла до наступних міркувань.

Постановою начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області від 31 жовтня 2017 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000076 від 28.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. У вказаній постанові не розглядалось питання щодо скасування арешту земельної ділянки з кадастровим номером № :01:016:0006 площею 0,32 га, що знаходиться на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області і перебуває у власності ОСОБА_6 , накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника заявника - адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна накладеного у рамках кримінального провадженні №0000391 від 02.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, суддя місцевого суду виходив з того, що у слідчого судді відсутні повноваження щодо вирішення питання про скасування арешту майна.

Перевіряючи вказану ухвалу слідчого судді та доводи представника ОСОБА_6 , викладені ним у апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з наступного.

Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.04.2024 у справі № 554/2506/22 сформульовано правові висновки, згідно з якими: у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч.4 ст.132 КПК України. Ухвала суду постановлена на підставі ч.9 ст.100 КПК після закриття кримінального провадження слідчим або прокурором, за якою вирішено питання про долю речових доказів та документів, може бути оскаржена як у апеляційному так і у касаційному порядку.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

У даній справі кримінальне провадження закрив слідчий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, і з цього моменту припинила дію ухвала слідчого судді про арешт майна, наслідком чого є скасування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

З постанови об`єднаної палати ККС ВС від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/18, провадження № 51-598кмо19) також слідує що повноваження слідчого судді не розповсюджуються на вказану категорію скарг (скасування арешту майна у випадку закриття кримінального провадження слідчим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу злочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Як визначено ч. 9 ст. 100 КПК, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, однак не визначено порядку оскарження судового рішення, постановленого за результатом розгляду цього клопотання.

ОП ККС ВС зауважила, що посилання в ч. 9 ст. 100 КПК на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Однак, колегія суду звертає увагу на те, що представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду саме з клопотанням про скасування арешту майна, а не з питанням вирішення долі речових доказів, що врегульоване ч. 9 ст. 100 КПК України. Таким чином, предмет заявленого клопотання не відповідав його правовій природі та не узгоджувався з процесуальним механізмом, на який посилався заявник.

Слідчий суддя правомірно виходив з того, що скасування арешту майна та вирішення долі речових доказів є різними за змістом і правовими наслідками процесуальними питаннями, які регулюються різними нормами КПК України.

Оскільки заявник не порушував перед судом питання про вирішення долі речових доказів у спосіб і в межах, прямо визначених законом, доводи представника не ґрунтуються на вимогах закону, а тому у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 слід відмовити, а оскаржувану ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

апеляційною скаргою

Головуючий

Судді