Номер провадження: 11-сс/813/2201/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2025, якою накладено арешт у кримінальному провадженні №0000728 від 10.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2025 задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт, шляхом заборони будь-кому володіти, розпоряджатися та користуватися майном до скасування арешту у порядку встановленому КПК України, на майно, зазначене в резолютивній частині ухвали, яке вилучене 30.09.2025 під час обшуку транспортного засобу марки «BMW 520», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 .

Ухвала слідчого судді обґрунтована тим, що арешт необхідний в цілях запобігання можливості відчуження вищевказаного майна та забезпечення можливої конфіскації майна, враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що автомобіль марки «BMW 520», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 може підлягати конфіскації майна як виду покарання.

Необхідність накладення арешту на вилучений транспортний засіб в частині заборони користування обумовлена певним ризиком його сховання або розукомплектування, що може призвести до його втрати в якості речового доказу.

Накладення арешту на вилучені під час обшуку мобільний телефон, ноутбук, документи, необхідно для проведення їх детального огляду, проведення судових експертиз, які неможливо провести без наявності у органу досудового розслідування вилученого майна, з метою встановлення наявності доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Вилучена під час обшуку банківська картка може підтвердити або спростувати факт надходження коштів на відповідний банківський рахунок за вчинення неправомірних дій, які досліджуються в рамках цього кримінального провадження.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що автомобіль є власністю ОСОБА_6 та був придбаний за кошти її матері, яка з 2019 року працює в Італії, та в зв`язку з розпочатою війною проти України надала власні кошти на придбання автомобіля на випадок необхідності виїзду з України.

Навіть, відповідно до діючого законодавства, половина майна, а саме автомобілю є власністю ОСОБА_6 , яка ніякого відношення до кримінальної справи не має і її майно не може бути конфісковане в рамках вказаної кримінальної справи.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль «BMW 520», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспорту серії НОМЕР_3 .

Прокурор та представник власника майна, будучи належним чином повідомленими про розгляд апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Згідно положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду клопотання про арешт майна.

Враховуючи, що участь вищезазначених осіб не є обов`язковою при розгляді даної категорії справ, вони були належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду та повідомили про причини свого неприбуття, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора та представник власника майна.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Зі змісту клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000728 від 10.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів Одеською обласної прокуратури.

Слідством встановлено, що до слідчого управління ГУНП в Одеській області надійшли матеріали Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області ДКІІ НПУ, про те що невстановлені особи, використовуючи мережу Інтернет, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, розробили шахрайську схему з метою заволодіння грошовими коштами громадян України та громадян іноземних держав.

Під час досудового розслідування було встановлено, що в вересні 2023 року, більш точний час в ході слідства не встановлено, учасники шахрайської схеми, перебуваючи в межах міста Одеси, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, розробили злочинний план заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом інвестування грошових коштів у вигляді криптовалютних активів у розвиток підприємницької діяльності фіктивних організацій у сфері арбітражу рекламного трафіку та криптовалютних активів, яку не мали намір здійснювати. При цьому, незаконний план заволодіння чужим майном передбачав створення хибного уявлення у осіб, що введені в оману, про можливість повернення вкладених грошових коштів та отримання високого доходу від їх внесків, з метою незаконного збагачення та безперервного протиправного отримання матеріальних благ протягом тривалого часу внаслідок вчинення корисливих умисних злочинів проти власності на постійній основі.

Під час реалізації вищезазначеного злочинного плану, за принципом діяльності так званого «колл-центру», учасники шахрайської схеми, в період часу з вересня 2023 року по теперішній час, здійснюючи свою злочинну діяльність в заздалегідь обладнаних під «офіси» приміщеннях, які обладнані для забезпечення роботи необхідними меблями, комп`ютерним та технічним обладнанням, на якому встановлено необхідні для здійснення злочинного умислу комп`ютерні програми, діючи умисно, спільно та узгоджено, чітко виконуючи кожен свої функції та завдання з метою реалізації єдиного загального плану, направленого на отримання незаконного прибутку шляхом обману, під приводом інвестування грошових коштів у вигляді криптовалютних активів у розвиток нібито підприємницької діяльності фіктивної організації, у сфері арбітражу рекламного трафіку та криптовалютних активів, яку позиціонували під назвою «Skylex» та для якої невстановленою особою був створений веб-сайт за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », здійснюють незаконне заволодіння чужим майном шахрайським шляхом із використанням електронно-обчислювальної техніки, щодо громадян України, Республіки Казахстан, Республіки Вірменії, Республіки Киргизстан та інших, вводячи їх в оману.

В ході досудового розслідування, було встановлено, що до вчинення вищезазначеної злочинної діяльності причетний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 30.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Також, 30.09.2025 було проведено санкціонований обшук транспортного засобу марки «BMW 520», державний номерний знак « НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого вилучено:

- Мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , з сім-картою НОМЕР_6 ;

- Ноутбук «HP Pavilion Laptop», з серійним номером: 5СD1241L8P;

- Згорток паперу з написом «Костя», НОМЕР_7 з сім-карткою «Kcell active 5G»;

- Згорток паперу з написом « ОСОБА_10 », з сім-картою «Tele2»;

- Згорток паперу з написом « НОМЕР_8 », з сім-картою «Tele 2»;

- Згорток паперу з написом « ОСОБА_11 », НОМЕР_9 , з сім-картою «Tele 2»;

- Згорток паперу з написом « ОСОБА_12 », НОМЕР_10 , з сім-картою «Kcell active 5G»;

- Згорток паперу з написом «Єгор», з сім-картою «Tele 2»;

- Згорток паперу з написом « ОСОБА_13 » з сім-картою «Kcell active 5G»;

- Згорток паперу з написом « ОСОБА_14 », НОМЕР_11 , «Tele 2»;

- 3 скретч-карти Водафон, 2 з яких з сім-картою, 1 з пустим слотом;

- Чек № НОМЕР_12 від 07.08.2025, на суму 200 євро;

- Стартовий пакет з номером НОМЕР_13 , з сретч-картою та сім-картою;

- Стартовий пакет з номером НОМЕР_6 , з скретч картою.

- Стартовий пакет lifecell з номером НОМЕР_14 , з скретч-картою та сім-картою;

- Згорток паперу з написом « ОСОБА_15 », НОМЕР_15 , з сім-картою «Tele 2».;

- Згорток паперу з написом НОМЕР_16 , з сім-картою «Tele 2»

- Згорток паперу з написом « ОСОБА_16 », з сім-картою «Tele 2»;

- Згорток паперу з написом НОМЕР_17 , з сім-картою «Tele 2»;

- Згорток паперу з написом НОМЕР_18 з сім-картою «Tele 2»;

- Згорток паперу з написом «Тома» НОМЕР_19 , з сім-картою «Kcell active 5G»;

- Згорток паперу з написом «Миша» , з сім-картою «Tele2»

- Згорток паперу з написом «Тімур», з сім-картою «Tele2»;

- Банківська картка з номером НОМЕР_20 ;

- Ноутбук марки «ACER», чорного кольору, серійний номер NHQF6EU00J3210DB083400, із зарядним пристроєм;

- Договір оренди нежитлового приміщення від 13.01.2025, між ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , на оренду приміщення за адресою АДРЕСА_1 , на 5 арк.;

- Транспортний засіб марки «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Постановою слідчого від 01.10.2025 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженню.

Як було встановлено слідчим суддею та вбачається з матеріалів справи, згідно проведених у кримінальному провадженні негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 270 КПК України, є всі підстави вважати, що вказаний автомобіль підозрюваний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 30.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, використовував під час вчинення злочину.

Те, що підозрюваний ОСОБА_9 може бути причетним до вчинення злочину передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, підтверджується протоколом обшуку транспортного засобу від 30.09.2025 під час якого останній був присутній.

У ході слідства, ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

До того ж встановлено, що автомобіль марки «BMW 520», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 перебуває у власності дружини підозрюваного ОСОБА_9 - ОСОБА_6 з 01.06.2022.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того на чиє ім`я воно зареєстроване.

З огляду на вищевикладене, оскільки транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що арешт наразі є виправданим, тому що при можливому призначенні покарання у разі винесення обвинувального вироку транспортний засіб марки «BMW 520», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 може бути конфіскований.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що необхідність накладення арешту на вилучений транспортний засіб в частині заборони користування обумовлена певним ризиком його сховання або розукомплектування, що може призвести до його втрати в якості речового доказу.

Колегія суддів зазначає, що досудове розслідування триває, орган досудового розслідування збирає докази, та здійснює перевірку всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що вилучене під час проведення обшуку майно відповідає критеріям визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди злочину, є предметом, що були об`єктом кримінально протиправних дій, які містять відомості та які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання та накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна про які йдеться у клопотанні сторони обвинувачення.

Будь-яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає та апелянтом надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2025, якою накладено арешт у кримінальному провадженні №0000728 від 10.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4