ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/225/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/225/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого, погоджене прокурором, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.11.2025р з визначенням ОСОБА_7 застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 гривень, у разі внесення якої на нього покладено обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді триманння під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Посилається на слідчий суддя не врахував що підозрюваний є особою молодого віку, має незадовільний стан здоров`я, постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, не обґрунтував, у чому саме полягають ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а лише формально їх описав.

Посилається на те, що ризик втечі підозрюваного від органів досудового слідства та суду є недоведеним оскільки він не може встановлюватися лише через суворість покарання, а повинен оцінюватися з урахуванням інших факторів особистих характеристик, моральності, сімейних і соціальних зв`язків, майнового стану та роду занять («Панченко проти Росії» § 106; «Бекчиєв проти Молдови» § 58).

Вказує на те, що відсутність у ОСОБА_7 роботи чи сім`ї не може слугувати підставою вважати його схильним до вчинення повторного злочину (на підтвердження чого наводить позицію, висловлену у рішенні ЄСПЛ у справі «Сулаоя проти Естонії» § 64, а тримання його під вартою після визначення можливості звільнення під заставу вказує на відсутність належної ретельності при встановленні її розміру, при цьому посилається на рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти» § 73; «Колакович проти Мальти» § 72.

Вважає що слідчий суддя при постановленні оскаржуваного рішення порушив рівноправність сторін оскільки підозрюваному або його захиснику було відмовлено у доступі до матеріалів, необхідних для ефективного оскарження затримання (наводить рішення ЄСПЛ у справах «Овсянніков проти Естонії» § 72; «Фодале проти Італії» § 41; «Корнейкова проти України» § 68)

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених та прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001552 від 06.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України за фактом відкритого викрадення 05.09.2025 року о 17 год. ОСОБА_7 у громадському місці мобільного телефону марки Айцфон 12 Про вартістю 20000 грн. у потерпілої ОСОБА_9

06.09.2025 о 01 год. 15 хв. ОСОБА_7 затримано відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає його вірним, оскільки його зроблено на підставі ретельної перевірки та аналізу даних, які містяться у: витязі з ЄРДР від 08.09.2025 року, постанові про визначення слідчих дій для здійснення досудового розслідування слідчою групою від 06 вересня 2025 року, постанові про визначення групи прокурорів від 06 вересня 2025 року, протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.09.2025 року, протоколі допиту потерпілого ОСОБА_9 від 06 вересня 2025 року, протоколі пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 06 вересня 2025 року, довідці до протоколу про пред`явлення впізнання за фотознімками від 06 вересня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001552 від 06.09.2025, заяві ОСОБА_9 від 06.09.2025 року, протоколі огляду предметів від 06 вересня 2025 року, постанові про визнання предмету речовим доказом від 06.09.2025, протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 06.09.2025р., протоколі пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 06.09.2025р., протоколах огляду відеозаписів від 06.09.2025, протоколі затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від. 06.09.2025, дорученні для надання вторинної безоплатної допомоги від 06.09.2025, протоколі допиту підозрюваного від 06.09.2025, протоколі огляду від 06.09.2025, постанові про визнання і приєднання до кримінального провадження доказів від 06.09.2025р. та інших документах.

Колегія суддів враховує те, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Твердження захисника про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, слідчим суддею вірно визнано доведеним те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що зумовлено його підозрою у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від від семи до десяти років, а також тим, що ОСОБА_7 , може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, оскільки офіційно не працевлаштований, неодружений, не має міцних соціальних зв?язків , що додатково підтверджує можливість підозрюваного безперешкодно залишити місце свого проживання з метою переховування; існування ризику незаконного впливу на потерпілу та свідка у кримінальному провадженні підтверджується тим що на стадії судового розгляду доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час усного допиту у судовому засіданні, а суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, ризик впливу на потерпілу та свідка існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від цих осіб та дослідження їх судом, крім цього, підозрюваному відомі анкетні дані потерпілої та свідка; ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, є доведеним стороною обвинувачення, оскільки ОСОБА_11 не має постійного джерела доходу та раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини проти власності, а тому, перебуваючи на волі, з метою особистого збагачення підозрюваний може вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Крім цього, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, вірно оцінив в сукупності вагомість доказів на підтвердження підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину, а також дані про його особу: вік, відсутність постійного джерела доходу, відомості про те, що підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини проти власності, має постійне місце проживання та є особою з інвалідністю 3 групи, тяжкість кримінального правопорушення, яке згідно статті 12 КК України є тяжким злочином, покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Та з урахуванням встановлених в ході розгляду клопотання обставин та характеризуючих даних про особу підозрюваного, вірно визначив підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним передбачених КПК України обов`язків, врахував обставини вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, відсутність доказів про майновий стан ОСОБА_7 , тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, та вірно визначив заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Таким чином, колегія суддів вважає що відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного, з огляду на те, що прокурор в повному обсязі довів обставини, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Перевіряючи доводи апелянта про відсутність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, колегія суддів їх відхиляє, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за який передбачене покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, офіційно не працевлаштований, неодружений, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, не має постійного джерела доходу та може безперешкодно залишити місце проживання з метою уникнення відповідальності, а факт наявності у підозрюваного постійного місця проживання не виключає об`єктивної можливості його ухилення від слідства після оголошення підозри у вчиненні тяжкого злочину.

Оцінюючи посилання апелянта на відсутність ризику впливу на свідків, колегія суддів зазначає, що недокументування такого впливу на момент розгляду клопотання не виключає можливості його настання у подальшому. Характер вчиненого кримінального правопорушення грабіж, вчинений у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану свідчить про можливість тиску на потерпілу та свідка з метою уникнення відповідальності або спотворення доказової бази. З огляду на це, ризик впливу на потерпілу та свідка є актуальним і не може бути усунутий жодним із пом`якшуючих запобіжних заходів оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не можуть бути нівельовані застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи захисту щодо відсутності у клопотанні доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів звертає увагу на те що матеріали кримінального провадження містять достатні дані про ухилення ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, а також про ризик незаконного впливу на потерпілу та свідка. Ці обставини підтверджуються не лише протоколами допиту потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , але й протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, огляду відеозаписів та іншими процесуальними документами, долученими до матеріалів провадження, а також матеріалами службового розслідування, які були ретельно перевірені слідчим суддею.

Твердження захисника про те, що підозрюваний є особою молодого віку, стан його здоров`я незадовільний, він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки не виключають ймовірність настання передбачених ст. 177 КПК України ризиків, а сам факт наявності постійного місця проживання не є достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання настанню ризику переховування від слідства та суду.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 немає, в зв`язку з чим в задоволенні поданої захисником підозрюваного апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді