Провадження №11-кп/801/1059/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

захисниці ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року,

якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.113, ч.5 ст. 407 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 листопада 2025 року включно,

установив:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на шістдесят днів. Клопотання мотивоване тим, що ризики, які стали підставою для обрання даного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати, зокрема, у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інший злочин, здійснювати вплив на свідків, а тому наявні всі підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисниця ОСОБА_7 з приводу заявленого прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечувала, зазначила, що її підзахисний утримується під вартою більше шести місяців, має ряд хвороб, тому подальше тримання під вартою може негативно вплинути на його стан, зважаючи на те, що він потребує лікування, просила змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку своєї захисниці.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора. Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжено на шістдесят днів з 26 вересня 2025 року до 24 листопада 2025 року включно.

Постановлене рішення мотивовано тим, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу не зменшились, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 , може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_8 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я, під час розгляду клопотання надано не було.

Не погодившись із ухваленим рішенням, захисниця ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в ухвалі суду не обґрунтовано того, що ризики, заявлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати. Так само не обґрунтовано чому жоден з менш суворих запобіжних заходів не зможе запобігти заявленим ризикам.

Крім того, судом під час постановлення ухвали не було враховано, що в обвинуваченого є соціально стримуючі фактори, зокрема, він має постійне місце проживання, маму - ОСОБА_9 , дружину ОСОБА_10 , на його утриманні перебувають троє малолітніх дітей дружини ОСОБА_11 , 9-річного віку, ОСОБА_12 , 13-річного віку, ОСОБА_13 , 14- річного віку, дружина обвинуваченого має онкологічне захворювання.

Також судом залишено поза увагою той факт, що обвинувачений з 2022 року проходив військову службу у НОМЕР_1 окремій бригаді територіальної оборони ( НОМЕР_2 ОБТрО, в/ч НОМЕР_3 ), отримав контузію, не пройшов належне лікування, має проблеми зі здоров`ям. Так, у матеріалах справи наявні виписки з лікарень. Під час розгляду клопотання стороною захисту додатково надані суду також висновки за результатами обстежень ОСОБА_8 . Вказані медичні документи підтверджують те, що обвинувачений потребує належного лікування не в умовах ізоляції, тому подальше його тримання під вартою, є невиправданим, небезпечним для його життя та здоров`я, а також порушує його право на належну медичну допомогу.

У судовому засіданні захисниця ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому без змін.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Із матеріалів судового провадження колегією суддів установлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, яке відносяться до особливо тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а також, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке відносяться до тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді десяти років позбавлення волі.

Також колегією суддів установлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, мають місце.

Колегія суддів погоджується з обґрунтуванням, наведеним судом першої інстанції, щодо наявності цих ризиків, оскільки суд першої інстанції навів з цього приводу достатньо мотивів.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку пі, обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід ураховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, яке відносяться до особливо тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а також, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відносяться до тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді десяти років позбавлення волі.

Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для ОСОБА_8 наслідків переховування у невизначеному майбутньому із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим. При цьому ризик переховування обвинуваченого від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`якого запобіжного заходу. Відповідно, перебуваючи на волі обвинувачений, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, обвинувачення у вчиненні сукупності кримінальних правопорушень характеризує обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу, яка схильну до вчинення кримінальних правопорушень.При цьому інкриміновані обвинуваченому злочини вказують на його схильність до вчинення дій, спрямованих на допомогу державі-агресору, що може стати підґрунтям для вчинення інших злочинів проти основ національної безпеки України.

Таким чином, колегія суддів ставиться критично до тверджень сторони захисту щодо недоведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах провадження, свідчать про протилежне.

Ураховуючи фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих злочинів, які посягають на основи національної безпеки України, а також установленого порядку несення військової служби, а також ураховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У даному провадженні колегія суддів також не вбачає підстав для визначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу чи визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, з огляду на положення абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

До того ж, відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисниці на позитивні характеризуючі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , наявність у нього міцних соціальних зв`язків не є підставою для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки не переважають можливих ризиків неправомірної поведінки. До того ж, вказані обставини існували і на час вчинення інкримінованих злочинів, однак не стали для обвинуваченого стримуючим фактором.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого, то колегія суддів зауважує, що суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б підтверджували неможливість перебування ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі або ж на гауптвахті за станом здоров`я та неможливість отримання ним належного медичного лікування у разі такої необхідності.

Окрім того, в умовах слідчого ізолятора або ж на гауптвахті особи мають доступ до кваліфікованої медичної допомоги.

Так, положеннями МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Таким чином, застосований щодо ОСОБА_8 запобіжний захід не є перешкодою для реалізації заходів щодо охорони її здоров`я, оскільки Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, достатньо урегульовано питання отримання медичної допомоги (у т.ч. хірургічне втручання чи необхідної госпіталізації) особами, які перебувають в слідчих ізоляторах.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом питання щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів також не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга захисниці задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року -залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4