Справа № 461/4973/25
Провадження № 1-кс/461/574/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

29.01.2026 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в :

слідчий відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні №0000729 від 12.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410 КК України, погодженим прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, із можливістю внесення застави - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що 28.01.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області Самбірського району с. Вощанці, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимому повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України. З урахуванням ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , сторона обвинувачення приходить до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного не в силі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив таке задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_5 судовому засіданні заперечили щодо клопотання слідчого, вважають, що органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000729 від 12.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно зі ст. 178 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку, а також акції, частки у статутному капіталі юридичних осіб (далі - корпоративні права) тощо.

Згідно статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

Статтею 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна.

Згідно пункту 2.1. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300 військове (корабельне) господарство - це сукупність сил і засобів, тобто всіх видів озброєння, бойової та іншої техніки, ракети, боєприпаси, ракетне паливо, пальне, мастильні матеріали та спеціальні речовини, продовольство, речове, інженерне, хімічне майно та інші матеріальні засоби, які використовуються для забезпечення потреб Збройних Сил України на мирний та воєнний час.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Згідно з статтею 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

У відповідності до статті 11 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України провадять свою діяльність на засадах: вірності конституційному обов`язку та військовій присязі; верховенства права, законності та гуманності, поваги до людини, її конституційних прав і свобод; гласності, відкритості для демократичного цивільного контролю; поєднання єдиноначальності і колегіального розроблення найбільш важливих рішень; комплектування шляхом призову громадян на військову службу та прийняття на військову службу за контрактом; постійної бойової та мобілізаційної готовності; збереження державної таємниці; виховання військовослужбовців на патріотичних, бойових традиціях Українського народу, додержання військової дисципліни; забезпечення державного соціально-економічного та соціально-правового захисту громадян, які перебувають на службі у Збройних Силах України, а також членів їх сімей; заборони створення і діяльності організаційних структур політичних партій.

Відповідно до п. 2.1 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 (далі за текстом Положення від 16.07.1997 № 300) військове (корабельне) господарство це сукупність сил і засобів, які входять до складу військових частин (кораблів) і з`єднань, а також передані їм у постійне чи тимчасове користування різні об`єкти матеріально-технічної бази, матеріальні засоби, призначені для забезпечення бойової підготовки і виховної роботи, військового побуту, правильної експлуатації, ремонту, зберігання озброєння, військової техніки і майна. Сукупність сил і засобів це всі види озброєння, бойової та іншої техніки, ракети, боєприпаси, ракетне паливо, пальне, мастильні матеріали та спеціальні речовини, продовольство, речове, інженерне, хімічне майно та інші матеріальні засоби, які використовуються для забезпечення потреб Збройних Сил України на мирний та воєнний час.

Згідно вимог п. 3.1.1 Положення від 16.07.1997 № 300 посадові особи військової частини і з`єднання, що здійснюють організацію та ведення військового (корабельного) господарства, відповідають за це господарство та виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та цього Положення.

Пунктами 3.1.9, 3.1.12 Положення від 16.07.1997 № 300 передбачено, що посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні: знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності; організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів; здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням; не посилатися на незнання діючих законів, наказів, положень, настанов, керівництв та інструкцій, що визначають норми, порядок забезпечення військ, а також порядок обліку, зберігання та використання матеріальних засобів.

Відповідно до положень ст. 96 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України начальник служби пально-мастильних матеріалів бригади підпорядковується заступникові командира бригади з тилу і є прямим начальником особового складу служби пально-мастильних матеріалів бригади.

Згідно наказу командира НОМЕР_1 окремої бригади армійської авіації (по особовому складу) від 06 травня 2020 року №11-РС ОСОБА_9 проходив військову службу на посаді начальника складу складів роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , де він повинен знати номенклатуру матеріальних засобів, які зберігаються на складі, слідкувати за їх комплектністю, наявністю та якісним складом; суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, не допускати випадків псування та нестач; приймати та видавати матеріальні засоби за встановленими документами; вести кількісний та якісний облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі; за відсутності штатного експедитора отримувати та доставляти матеріальні засоби на склад бригади.

Згідно наказу командира НОМЕР_1 окремої бригади армійської авіації імені генерал-хорунжого (по особовому складу) від 15 травня 2023 року №24-РС ОСОБА_4 проходив військову службу на посаді водія-заправника автомобільного взводу підвозу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , де він водій-заправник виконує обов`язки рядового згідно Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та зобов`язаний: вміти особисто водити машину вдень, вночі, за різних дорожніх умов, за будь-якої погоди; перед виїздом перевірити і забезпечити технічний справний стан і комплекність машини, правильність розташування та кріплення вантажу; знати норми витрати пального та мастильних матеріалів і не допускати їх перевитрати; запобігати поломкам та несправностям, доповідати про них командиру та негайно їх усувати; при використанні машини мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом та талон до нього, військовий білет, технічний талон транспортного засобу та шляховий лист; знати будову порядок і правила експлуатації та ремонту заправного та зливного обладнання; особисто виконувати роботи, пов`язані з технічним обслуговуванням заправного та зливного обладнання та повинен: знати конструкцію й правила експлуатації закріпленої техніки, постійно удосконалювати практичні навики з виконання робіт; якісно і своєчасно виконувати всі види робіт і підготовок на закріпленій техніці; знати сорта пального, масел, спеціальних рідин і масел, що застосовуються, грамотно виконувати заправлення (зарядку) систем автомобіля.

ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем, призначеним наказом командира військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника складу складів роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , маючи умисел на викрадення іншого військового майна (дизельного палива та бензину), в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку, а також акції, частки у статутному капіталі юридичних осіб (далі - корпоративні права) тощо, за невстановлених органом досудового розслідуванням обставин (час, спосіб та місце), однак не пізніше липня 2024 року (точний час органом досудового розслідування не встановлено), вирішив здійснити викрадення іншого військового майна - дизельного палива, яке перебувало на складі паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 (далі - склад ПММ), за попередньою змовою з групою осіб.

Так, ОСОБА_9 , розуміючи, що вказана діяльність є протиправною та кримінально караною, яка має високий ступінь суспільної небезпеки, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого періоду часу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин (час, спосіб та місце), але не пізніше липня 2024 року за попередньою змовою з групою осіб, до якої у невстановлений досудовим розслідуванням, різний час, увійшов:

- військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив військову службу на посаді водія-заправника автомобільного взводу підвозу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 ;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безробітний, перебуває в товариський відносинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , які

здійснювали систематичне викрадення з території військової частини НОМЕР_2 іншого військового майна дизельного палива та бензину, яке перебувало на складі ПММ військової частини НОМЕР_2 , в умовах воєнного стану, шляхом формування візуальної видимості виїзду більшої кількості військового автотранспорту для виконання військових завдань, однак в дійсності транспортні засоби знаходились на місці дислокації без виїзду за межі, для збуту останніми викраденого дизельного палива та бензину, здійснювали на військовому автотранспорті шляхом безперешкодного в`їзду та виїзду на та з території військової частини НОМЕР_2 , а виручені кошти за здобуте злочинним шляхом військове майно розподіляли між собою та витрачали на власні потреби.

Так, у ОСОБА_9 за попередньою змовою з групою осіб з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 існував високий рівень узгодженості дій, взаємодовіра, дотримання правил конспірації, єдиних правила поведінки, а також спеціальні домовленості щодо ведення законспірованих розмов між собою, у цілях безпеки, зменшення ризику викриття та для прикриття протиправних дій, пов`язаних із організацією викрадення іншого військового майна дизельного палива та бензину, яке перебувало на складі ПММ військової частини НОМЕР_2 , в умовах воєнного стану, ОСОБА_9 , розуміючі що в силу виконання обов`язків, необхідності значного часу для перекачування дизельного палива з резервуарів, які перебували на складі ПММ військової частини НОМЕР_2 , в заздалегідь підготовлені ємності, які приховані у військовому автомобілі типу «бус», з метою конспірації та необхідністю виконувати технічну роботу з переливання, закачування в резервуари викраденого іншого військового майна (дизельного палива та бензину), зберігання їх поза межами військової частини з подальшою реалізацією стороннім особам, залучив військовослужбовця ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Зокрема встановлено, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на викраденням іншого військового майна (дизельного палива, бензину) з території військової частини НОМЕР_2 , 26.02.2025 забезпечив безперешкодний проїзд цивільного транспорту «Volkswagen T4 Transporter» на іноземній реєстрації номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням співучасника ОСОБА_4 , на територію складу складів роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому, 26.02.2025, у період часу з 09 год. 30 хв. по 11 год. 00 хв., у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 загрузили у вищевказаний транспортний засіб 300 літрів дизельного палива та 150 літрів бензину, які ОСОБА_4 вивіз в наперед узгоджене місце, а саме: гаражне приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 26.02.2025, о 18 год. 15 хв. ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter T5», д.н.з. НОМЕР_4 , забрав попередньо викрадене інше військове майно із військової частини НОМЕР_2 , а саме: 300 літрів дизельного палива та 150 літрів бензину із гаражного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та вивіз його для подальшої реалізації цивільним особам.

Таким чином, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, вчинили викрадення іншого військового майна (дизельного палива, бензину) з території військової частини НОМЕР_2 на суму 19 394 грн., чим заподіяно військовій частині НОМЕР_2 матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у викраденні військовослужбовцем іншого військового майна, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Крім цього, ОСОБА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на викраденням іншого військового майна (дизельного палива) з території військової частини НОМЕР_2 , 03.04.2025, забезпечив безперешкодний проїзд цивільного транспорту, на досудовим розслідуванням не встановлені дані транспортного засобу, під керуванням невстановленої особи, на територію складу складів роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому, 03.04.2025, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, невстановлена досудовим розслідуванням особа завантажила у вищевказаний транспортний засіб 250 літрів дизельного палива, які вивіз ОСОБА_4 в наперед узгоджене місце, а саме: гаражне приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 03.04.2025, о 18 год. 06 хв. ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter T5», д.н.з. НОМЕР_4 , забрав попередньо викрадене інше військове майно із військової частини НОМЕР_2 , а саме: 250 літрів дизельного палива із гаражного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та вивіз його для подальшої реалізації цивільним особам.

Таким чином, ОСОБА_9 діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, вчинили викрадення іншого військового майна (дизельного палива) з території військової частини НОМЕР_2 на суму 9250 грн., чим заподіяно військовій частині НОМЕР_2 матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у викраденні військовослужбовцем іншого військового майна, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Крім цього, ОСОБА_9 , повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на викраденням іншого військового майна (дизельного палива, бензину) з території військової частини НОМЕР_2 , 05.04.2025 забезпечив безперешкодний проїзд цивільного транспорту автомобілі марки «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_5 , під своїм ( ОСОБА_9 ) керуванням, на територію складу складів роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому, 05.04.2025, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 загрузили у вищевказаний транспортний засіб 300 літрів дизельного палива, які ОСОБА_4 вивіз в наперед узгоджене місце, а саме: гаражне приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 05.04.2025, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter T5», д.н.з. НОМЕР_4 , забрав попередньо викрадене інше військове майно із військової частини НОМЕР_2 , а саме: 300 літрів дизельного палива із гаражного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та вивіз його для подальшої реалізації цивільним особам.

Таким чином, ОСОБА_9 , повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, вчинили викрадення іншого військового майна (дизельного палива) з території військової частини НОМЕР_2 на суму 11 533 грн., чим заподіяно військовій частині НОМЕР_2 матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у викраденні військовослужбовцем іншого військового майна, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Крім цього, ОСОБА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на викраденням іншого військового майна (дизельного палива, бензину) з території військової частини НОМЕР_2 , 22.04.2025 забезпечив безперешкодний проїзд цивільного транспорту «Volkswagen T4 Transporter» на іноземній реєстрації номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням співучасника ОСОБА_4 , на територію складу складів роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому, 22.04.2025, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 загрузили у вищевказаний транспортний засіб 160 літрів бензину, які ОСОБА_4 вивіз в наперед узгоджене місце, а саме: гаражне приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 26.04.2025, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter T5», д.н.з. НОМЕР_4 , забрав попередньо викрадене інше військове майно із військової частини НОМЕР_2 , а саме: 160 літрів бензину із гаражного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та вивіз його для подальшої реалізації цивільним особам.

Таким чином, ОСОБА_9 повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, вчинили викрадення іншого військового майна (бензину) з території військової частини НОМЕР_2 на суму 8 261 грн., чим заподіяно військовій частині НОМЕР_2 матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у викраденні військовослужбовцем іншого військового майна, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Крім цього, ОСОБА_9 , повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на викраденням іншого військового майна (дизельного палива, бензину) з території військової частини НОМЕР_2 , у точно невстановлений день та час але не пізніше 22.08.2025, забезпечив безперешкодний проїзд цивільного транспорту «Volkswagen T4 Transporter» на іноземній реєстрації номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням співучасника ОСОБА_4 , на територію складу складів роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 22.08.2025, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 загрузили у вищевказаний транспортний засіб 3000 літрів дизельного палива, які ОСОБА_4 вивіз в наперед узгоджене місце, а саме: гаражне приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 22.08.2025, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter T5», д.н.з. НОМЕР_4 , забрав попередньо викрадене інше військове майно із військової частини НОМЕР_2 , а саме: 3000 літрів дизельного палива із гаражного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та вивіз його для подальшої реалізації цивільним особам.

Таким чином, ОСОБА_9 повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, вчинили викрадення іншого військового майна (дизельного палива) з території військової частини НОМЕР_2 на суму 115 000 грн., чим заподіяно військовій частині НОМЕР_2 матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у викраденні військовослужбовцем іншого військового майна, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Крім цього, ОСОБА_9 , повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на викраденням іншого військового майна (дизельного палива, бензину) з території військової частини НОМЕР_2 , 16.09.2025 забезпечив безперешкодний проїзд цивільного транспорту «Volkswagen T4 Transporter» на іноземній реєстрації номерний знак НОМЕР_6 , під керуванням співучасника ОСОБА_4 , на територію складу складів роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому, 16.09.2025, у період часу з 13 год. 00 хв. по 13 год. 30 хв., у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 загрузили у вищевказаний транспортний засіб 800 літрів дизельного палива, які ОСОБА_4 вивіз в наперед узгоджене місце, а саме: гаражне приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . У подальшому, 16.09.2025, протиправна діяльність ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 була припинена працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_9 повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, вчинили викрадення іншого військового майна (дизельного палива) з території військової частини НОМЕР_2 на суму 52416 грн., чим заподіяно військовій частині НОМЕР_2 матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у викраденні військовослужбовцем іншого військового майна, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

28.01.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області Самбірського району с. Вощанці, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимому повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- матеріалами Управління карного розшуку ГУНП у Львівській області, згідно яких вбачається, що із території військової частини НОМЕР_2 здійснюється незаконний вивіз палива та його подальша реалізація, до якого причетні військовослужбовці вказаної частини;

- показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтвердили факт купівлі дизельного пального;

- показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які підтверджують факт викрадення дизельного палива;

- протоколами обшуків, в ході проведення яких виявлено та вилучено, транспортний засіб, на якому перевозились викрадені паливно-мастильні матеріали із території військової частини НОМЕР_2 , паливно- мастильні матеріали;

- протоколами проведення негласних (слідчих) розшукових дій, згідно яких зафіксовано факти викрадення дизельного пального із території військової частини НОМЕР_2 організованою групою, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ;

- висновками експертиз за результатами проведення нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів, в ході якої було встановлено, що викрадені паливно-мастильні матеріали являється дизельним паливом, дизельним паливом із домішками вуглеводнів гасу;

- матеріалами службового розслідування проведеного військовою частиною НОМЕР_2 по факту нестачі дизельного пального у військовій частині;

- іншими матеріалами кримінального провадження № 0000729 від 12.07.2024.

Згідно з п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оцінюючи особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання в наявності передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик підтверджується тим, що у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, що за ступенем тяжкості відноситься, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, до особливо тяжкого злочину і це може стимулювати підозрюваного до втечі, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин підозрюваний може незаконно перетнути державний кордон України.

Водночас, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Окрім цього, тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_4 до втечі.

незаконно впливати свідків та інших учасників у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування, з метою надання ними неправдивих показань, які б виправдовували його у вчиненні інкримінованих злочинів, що підтверджується, зокрема, характером і способом вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному.

Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення. Цей ризик обґрунтовується тим, що для закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення у даному кримінальному провадженні необхідно провести низку слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може перешкоджати їх проведенню, зокрема, може негативно впливати на хід досудового розслідування, узгоджувати свої показання з показанням свідків та осіб, які ще не допитані в ході досудового розслідування, давати поради особам, з якими діяв за попередньо змовою, та які на даний час не встановлені, з врахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування з метою створення собі штучного алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При оцінці обставин, передбачених ст.178 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновків, що:

зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень;

- у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, що за ступенем тяжкості відноситься, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, до особливо тяжкого злочину;

- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 дозволяє застосування щодо нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, як підозрюваного, щодо нього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стороною захисту недоведено можливості запобігти існуючим ризикам у кримінальному провадженні шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на підставі ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.

Враховуючи особу підозрюваного, який має ряд хронічних заїворювань, його майновий стан, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який має на утриманні малолітніх дітей, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, на підставі п.3 ч.5 ст.182 КПК України, слідчий суддя вважає, що достатньою для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього КПК України обов`язків буде застава 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі абз.2 ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити, передбачені ст.194 КПК України, обов`язки підозрюваному ОСОБА_4 у випадку внесення ним або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) визначеною цією ухвалою застави.

Керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

клопотання задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

Строк дії ухвали становить шістдесят днів, тобто до 29.03.2026 року включно.

Визначити ОСОБА_4 заставу 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499 200 грн., яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених КПК України.

Встановити ОСОБА_4 , у випадку внесення застави, наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, строком на два місяці, з моменту внесення такої:

прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю;

не відлучатися за межі Львівської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утримуватися від спілкування з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що у випадку невиконання вищезазначених обов`язків та в подальшому розгляду питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі п.3 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя матиме право не визначати розмір застави.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_19 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст складено 30.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1