Справа № 464/4609/25
пр.№ 1-кп/464/468/25
У Х В А Л А

30 грудня 2025 року Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 23.04.2025, щодо неповнолітнього:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, учня 9-Г класу ліцею «Сихівський» Львівської міської ради, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_9 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про

застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5 ,

законного представника особи, стосовно

якої вирішується питання про застосування

примусових заходів виховного характеру ОСОБА_10 ,

захисника, представника цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_12 ,

інспектора ювенальної поліції ОСОБА_13 ,

у с т а н о в и в:

неповнолітній ОСОБА_5 16.04.2025 близько 10 години 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні кабінету хімії ліцею «Сихівський» Львівської міської ради, що за адресою: м. Львів, вул. Гната Хоткевича, 48, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком лівої руки у праве вухо потерпілого ОСОБА_7 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді рани на правій вушній раковині, що відноситься до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 свою вину визнав та зазначив, що між ним та ОСОБА_14 неприязні стосунки тривають ще з 3-4 класу. 16 квітня 2025 року близько 10 год 30 хв під час уроку хімії він разом зі своїм однокласником ОСОБА_15 зайшов до класу. Зазвичай вони сиділи за різними партами, однак того дня він мав намір сісти разом із ОСОБА_15 . При цьому ОСОБА_15 помітив, що парту, за якою він зазвичай сидів, зайняли інші учні - ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Після того як ОСОБА_15 підійшов до зазначених учнів та змусив їх звільнити місце, ОСОБА_17 пересів за іншу парту, за яку він також мав намір сісти. У зв`язку з цим він підійшов до ОСОБА_17 та попросив його встати, проте останній почав виштовхувати його та замахнувся кулаком. Уникаючи удару, він намагався відбити руку ОСОБА_17 , однак у той момент останній нахилився, унаслідок чого удар прийшовся в ділянку вуха. Після цього між ними виникла сутичка, під час якої ОСОБА_17 стискав йому шию, а він у відповідь завдавав ударів по тулубу. Також ОСОБА_5 зазначив, що шкодує про вчинене та запевнив суд, що в подальшому буде контролювати свої емоції з метою недопущення подібних ситуацій у майбутньому.

Окрім визнання неповнолітнім ОСОБА_5 свої вини, його вина у вчиненні суспільно-небезпечного діяння підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що 16 квітня 2025 року під час уроку хімії у ліцеї «Сихівський» Львівської міської ради між ним та його однокласником ОСОБА_5 виник конфлікт через місце за партою. Зокрема, потерпілий пояснив, що сів за іншу парту, оскільки його звичне місце було зайняте, після чого ОСОБА_5 почав вимагати звільнити це місце та тягнув його за руку. У подальшому ОСОБА_5 наніс йому удар кулаком у ділянку вуха, внаслідок чого між ними виникла бійка. Після того, як ОСОБА_5 ударив його у вухо, відчув біль, нудоту та запаморочення, а також почав наносити удари у відповідь, намагаючись захиститися. Після припинення конфлікту у нього було виявлено кровотечу з вуха, у зв`язку з чим його направили до медичного пункту для надання допомоги. Окрім цього, повідомив, що до зазначеної події між ним та ОСОБА_5 склалися тривалі неприязні стосунки, які, за його словами, проявлялися у систематичних провокаціях та образливій поведінці з боку останнього. Додатково зазначив, що біль у вусі тривав протягом тривалого часу після події.

Неповнолітня свідок ОСОБА_18 зазначила, що 16 квітня 2025 року під час уроку хімії у класі між учнями виник конфлікт через місце за партою. У ході конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відбулася сутичка, під час якої вони застосовували фізичну силу один до одного, зокрема, ОСОБА_7 стискав шию ОСОБА_5 , а останній завдавав йому ударів по тулубу. Сутичка відбувалася у присутності інших учнів та була припинена після втручання.

Неповнолітня свідок ОСОБА_19 у своїх показаннях повідомила, що під час уроку хімії 16 квітня 2025 року між учнями класу виникла суперечка з приводу місця за партою, яка згодом переросла у бійку між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Свідок зазначила, що конфлікт супроводжувався застосуванням фізичної сили з обох сторін та відбувався у присутності інших учнів, після чого був припинений.

Свідок ОСОБА_20 , яка працює медичною сестрою ліцею «Сихівський», повідомила, що 16.04.2025 близько 10:40 год під час робочого часу в медичному кабінеті ліцею «Сихівський» Львівської міської ради до неї звернувся учень 8-Г класу ОСОБА_21 із скаргою на біль у правому вусі. При огляді було встановлено травмування судин із кровотечою та скарги на незначне запаморочення й нудоту. Свідок надала необхідну домедичну допомогу та поінформувала матір хлопця про необхідність звернення до лікаря. Після цього вона склала доповідну записку на ім`я директора ліцею.

Свідок ОСОБА_22 , яка працює вчителем фізики та є класним керівником 8-Г класу ліцею «Сихівський» Львівської міської ради, повідомила, що учні ОСОБА_7 і ОСОБА_5 навчаються в її класі. Захар характеризується як доброзичливий, відповідальний та спокійний учень. Даниїл проявляє імпульсивність і емоційну нестабільність, що іноді призводить до конфліктів.16.04.2025 близько 10:30 год від вчителя хімії ОСОБА_23 дізналася про бійку між ОСОБА_17 і ОСОБА_24 у кабінеті хімії. Конфлікт виник через те, що ОСОБА_24 не хотів пересідати за іншу парту і під час суперечки вдарив ОСОБА_17 в праве вухо. ОСОБА_22 разом із ОСОБА_24 підійшли до медпункту, де медсестра надавала домедичну допомогу Захару та порадила викликати лікаря. Окрім цього, повідомила батьків обох учнів і директора ліцею про інцидент. Даниїл пройшов виховну бесіду з інспектором служби освітньої безпеки. На наступний день відбулася зустріч батьків, директора, заступника з виховної роботи та інспектора, де обговорювалась поведінка дітей.

Свідок ОСОБА_25 , яка працює директором ліцею «Сихівський» Львівської міської ради, повідомила, що 16.04.2025 близько 10:30 год в кабінеті хімії відбувся конфлікт між учнями 8-Г класу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 через місце за партою. Класний керівник ОСОБА_22 повідомила її про інцидент та написала доповідну записку. Вчитель хімії ОСОБА_23 також доповіла про конфлікт і надала доповідну записку.

На основі доповідних та медичних висновків про травму Захара вона видала наказ про створення комісії для розслідування нещасного випадку, до складу якої увійшли заступник директора з виховної роботи, соціальний педагог, педагог-організатор та заступник директора з навчально-виховної роботи. 17.04.2025 відбулася зустріч батьків ОСОБА_26 , на якій вона ознайомила їх із доповідними та пояснювальними записками, а інспектор ВСОБ надав консультації щодо правових наслідків конфлікту та неприпустимості застосування сили у школі. Батькові ОСОБА_24 запропоновано консультації шкільного психолога, на що він погодився. Таким чином, усі дії були спрямовані на розслідування інциденту, фіксацію обставин та запобігання повторенню конфлікту.

Свідок ОСОБА_23 , яка працює вчителем хімії ліцею «Сихівський» Львівської міської ради, зазначила, що 16.04.2025 близько 10 год. 25 хв. під час проведення уроку хімії в 8-Г класі між учнями ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт з приводу місця за партою, який переріс у бійку. Вона намагалася припинити конфлікт усними зауваженнями, однак учні на них не реагували. Після цього вона безпосередньо втрутилася, розборонила учнів та розсадила їх по різних місцях. Після припинення бійки діти помітили у ОСОБА_7 кров в ділянці правого вуха, у зв`язку з чим його було направлено до медичного пункту навчального закладу. Про дану подію вона повідомила класного керівника та керівництво навчального закладу.

Свідок ОСОБА_27 , яка працює практичним психологом у ліцеї «Сихівський» Львівської міської ради, зазначила, що їй стало відомо про наявність конфлікту між учнями ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . При цьому зазначила, що безпосереднім очевидцем зазначеного конфлікту вона не була та, як практичний психолог навчального закладу, вона запропонувала батькам учнів свою професійну допомогу для врегулювання конфліктної ситуації. За згодою батьків ОСОБА_5 вона проводила з ним психологічну роботу.

Згідно з даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000140 від 23.04.2025, 22.04.2025 до відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області звернулась із заявою ОСОБА_8 , яка просила прийняти міри до невідомої особи, яка 16.04.2025 близько 10:30 год, перебуваючи в приміщенні ліцею «Сихівський», що за адресою: м.Львів, вул. Гната Хоткевича, 48, під час раптово виниклого конфлікту спричинила тілесні ушкодження її неповнолітньому сину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до заяви ОСОБА_8 від 17.04.2025 про вчинення злочину, остання звернулась у відділ поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області щодо прийняття мір до учня 8-Г класу ліцею «Сихівський» ОСОБА_5 , який 16.04.2025 близько 10:30 год, перебуваючи в приміщенні класу хімії в ліцеї «Сихівський», що за адресою: вул. Гн.Хоткевича, 48, спричинив тілесні ушкодження її синові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді забійної рани вушної раковини з 1 см розривом шкірного покриву всередині правого вуха.

Згідно з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.04.2025 у присутності матері ОСОБА_8 , прийнято заяву від неповнолітнього ОСОБА_7 про те, що 16.04.2025 близько 10:30 в ліцеї «Сихівський», що за адресою: м.Львів, вул. Гн.Хоткевича, 48, його однокласник ОСОБА_5 спричинив йому тілесні ушкодження.

Відповідно до заяви ОСОБА_8 від 23.04.2025, останньою було надано дізнавачу сектору дізнання ВП №2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області медичну документацію, а саме: консультаційний висновок спеціаліста лікаря-ортопеда-травматолога; консультаційний висновок спеціаліста лікаря-нейрохірурга; консультаційний висновок спеціаліста лікаря-лора; результат рентгенологічного обстеження №42713 та рентген-знімок.

Згідно з консультаційним висновком лікаря-ортопеда-травматолога від 16.04.2025 у ОСОБА_7 , 2011 року народження, при огляді 16.04.2025 о 14:15 год виявлено поверхневу травму інших частин голови, а саме забій м`яких тканин та забійне садно вушної раковини справа. Кістково-травматичних ушкоджень черепа не встановлено.

Згідно з консультаційним висновком дитячого лікаря-нейрохірурга від 16.04.2025 у ОСОБА_7 , 2011 року народження, при огляді 16.04.2025 о 15:49 год виявлено поверхневу травму вуха, а саме забій правої вушної раковини та розрив шкіри правої вушної раковини до 1,0 см. За даними рентгенографії черепа травматичних кістково-структурних змін не виявлено, ознак черепно-мозкової травми на час огляду не встановлено. Неврологічний статус без патологічних змін.

Згідно з консультаційним висновком лікаря-отоларинголога від 16.04.2025 у ОСОБА_7 , 2011 року народження, діагностовано рвану рану вушної раковини справа. Під час огляду активної кровотечі не виявлено, відзначалась незначна гіперемія прилеглих тканин, без набряку, слуховий хід без патологічних змін. Рекомендовано амбулаторне лікування та місцеву обробку рани.

Відповідно до висновку експерта №262 від 23.04.2025 у неповнолітнього ОСОБА_7 , згідно консультаційних висновків спеціалістів, при обстеженні у ВП «Лікарня Святого Луки» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» та ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» 16 квітня 2025 було вказано діагнози: «Поверхнева травма інших частин голови, інша. Забій м`яких тканин, забійне садно вушної раковини справа», «Рвана рана вушної раковини справа», «Поверхнева травма вуха, неуточнена. Забій правої вушної раковини». На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено рубець на правій вушній раковині, який є слідом загоєної рани. Рана утворилась від дії тупого предмета, могла виникнути 16 квітня 2025 і відноситься до легкого ступеня тяжкості.

Згідно з Наказу № 62 від 22.04.2025, виданого Ліцеєм «Сихівський» Львівської міської ради, такий містить результати службового розслідування нещасного випадку, що стався 16 квітня 2025 року під час уроку хімії в 8-Г класі. Так, відповідно до висновків комісії з розслідування нещасного випадку, учень ОСОБА_28 , перебуваючи на уроці хімії, спровокував бійку з учнем ОСОБА_29 , унаслідок чого останньому було заподіяно поверхневу травму вуха та забій правої вушної раковини. Факт тілесних ушкоджень підтверджується зверненням потерпілого до КНП «ТМО м. Львова», ВП «Лікарня Святого Миколая», де лікарем-нейрохірургом зафіксовано відповідні ушкодження. За результатами розслідування складено акт форми Н-Н № 2 від 17.04.2025 року, яким встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями учня ОСОБА_30 та заподіянням тілесних ушкоджень ОСОБА_31 . Наказом також визначено організаційні заходи профілактичного характеру та посилення контролю з боку педагогічних працівників.

Безпосередньо дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що неповнолітній ОСОБА_5 , вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання про застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері, вважаючи, що саме такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Інші учасники судового провадження не заперечили щодо його задоволення.

Відповідно до ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.501 КПК України передбачено, що в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише 2 види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчинення неповнолітнім, зазначеним в ст. 498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового розгляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження, інших підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру законом не передбачено.

Відповідно до ст. 12 КК України діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком.

Згідно ст. 18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Відповідно ч. 1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Судом встановлено, що неповнолітньому ОСОБА_5 на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не виповнилося 16 років, тобто він не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за ч.1 ст.125 КК України, а тому, відповідно до ст. 22 КК України, він не є суб`єктом вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.97 КК України до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього кодексу, суд застосовує примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.105 КК України до неповнолітнього суд має право застосувати примусові заходи виховного характеру, наведені в переліку, зокрема цією нормою передбачено застосування і таких видів примусових заходів виховного характеру, як застереження, передача під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

При цьому, до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті (частина 3 статті 105 КК України).

Під час судового розгляду судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, а також до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, вперше вчинив суспільно небезпечне діяння, має постійне місце проживання та виховується у повній сім`ї.

Згідно з відповіді відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 26.06.2025 №260001-вих-93362, ОСОБА_5 не перебував та не перебуває на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. Жодної інформації щодо вказаної дитини із навчального закладу, закладу охорони здоров`я, органів внутрішніх справ у відділ не надходило.

Враховуючи вищенаведене, особу неповнолітнього, його ставлення до вчиненого, умови його життя, виховання та поведінку, критичне ставлення до вчиненого, суд вважає, що застосування до ОСОБА_5 такого примусового заходу виховного характеру, як передача під нагляд матері відповідатиме його інтересам.

Таким чином, зазначений примусовий захід виховного характеру строком на один рік, є достатніми з огляду на характер вчиненого суспільно небезпечного діяння та інші дані, встановлені судом вище.

Статтею 127 КПК України передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У кримінальному провадженні стосовно неповнолітнього ОСОБА_5 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, законним представником потерпілого - ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 подано цивільний позов до ОСОБА_10 , ОСОБА_32 , як законних представників неповнолітнього ОСОБА_5 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, про відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу. Окрім цього, окремо матір`ю потерпілого - ОСОБА_8 та батьком потерпілого - ОСОБА_33 подано цивільний позов до ОСОБА_10 , ОСОБА_32 , як законних представників неповнолітнього ОСОБА_5 , який вчинив суспільно-небезпечного діяння, про відшкодування моральної, матеріальної шкоди та витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи цивільні позови суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 28 ЦК України, передбачено право особа на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою, другою статті 1179 ЦК України передбачено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

За загальним правилом цього положення відповідальність за шкоду, завдану неповнолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі) або піклувальники, якщо вони не доведуть, що шкоду завдано не з їх вини. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається у рівній мірі на обох батьків, обидва батьки у рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану неповнолітньою особою.

ОСОБА_10 , ОСОБА_34 та їхнім представником - адвокатом ОСОБА_11 не доведено, а судом не встановлено зареєстрованого за ОСОБА_5 майна та наявності в нього постійного доходу, відтак, з урахуванням зазначених обставин, відповідальність за шкоду, завдану ОСОБА_5 , несуть його батьки - ОСОБА_10 та ОСОБА_35 .

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У цивільному позові ОСОБА_8 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням потерпілому, оцінено у 200 000 грн, та обґрунтовано тим, що син переніс фізичний біль (головний біль, шум у вусі) і страждання; порушення сну у зв`язку з тілесними ушкодженнями; принижено його честь та гідність; мало місце порушення звичного укладу життя, а саме: обмеження рухової активності, скасування запланованої поїздки до Єгипту, зміна режиму поїздок до рідних у Дрогобич, втрачений особистий час та неможливість повноцінного відпочинку та навчання.

Суд приходить до висновку, що заподіяна моральна шкода ОСОБА_7 внаслідок неправомірних дій щодо нього ОСОБА_5 є очевидною, що не заперечується і відповідачами у справі. Разом з тим, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації установлена законом ( STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року ).

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20).

Враховуючи наведені вище критерії, зокрема, тривалість та характер фізичних та душевних страждань, вік потерпілого та обвинуваченого, суд приходить до висновку, що розмір спричиненої потерпілому моральної шкоди становить 15 000 грн. Такий розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості за обставин цього провадження, а підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, з урахуванням зазначених обставин, суд не вбачає. Потерпілий, законний представник потерпілого та представник потерпілого в суді не навели достатньо переконливих пояснень про те, які саме втрати немайнового характеру поніс потерпілий в результаті неправомірних дій ОСОБА_5 , в чому конкретно полягає моральна шкода, та за якими критеріями було визначено суму відшкодування саме у розмірі - 200 000 грн.

Окрім цього, цивільний позов ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, в тому числі, і з витрат на правову допомогу.

Частиною 2 ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Адвокатом ОСОБА_9 під час судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_5 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, здійснювалося представництво потерпілого ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_8 та цивільного позивача ОСОБА_36 .

Договором про надання правової допомоги від 25.08.2025, звітом повіреного (акт виконаних робіт) 01-12 від 04.12.2025, квитанціями про оплату правової допомоги на загальну суму 34 000 грн підтверджується надання та оплата правової допомоги потерпілому у даному кримінальному провадженні. При визначенні розміру суми, що підлягає стягненню як витрати на правову допомогу, суд враховує, що представник потерпілого приймала участь у 12 судових засіданнях з розгляду даної справи, водночас будь які письмові процесуальні заяви у справі нею не подавалися. Тобто, представництво обмежувалося виключно участю адвоката у судових засіданнях. Також, суд зважає на те, що ця ж адвокат ОСОБА_9 одночасно здійснювала у цьому ж кримінальному провадженні представництво інтересів ОСОБА_8 та ОСОБА_37 , що відповідно, зменшує часові затрати адвоката та об`єм роботи з матеріалами кримінальної кримінального провадження загалом.

Врахуючи вищевказані положення щодо критеріїв реальності витрат, розумності їх розміру, співмірності цих витрат із складністю справи з урахуванням обставин кримінального провадження, суд визнає заявлений потерпілим розмір витрат завищеним, а тому зменшує його до 10 000 грн, які підлягають стягненню солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_32 на користь ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 .

Щодо цивільного позову батьків потерпілого - ОСОБА_8 та ОСОБА_37 , то такий підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

В частині відшкодування моральної шкоди, цивільні позивачі обґрунтовують позов тим, що моральної шкоди завдано їх сину, а отже і їм. Вважають, що внаслідок неправовірних дій ОСОБА_5 порушено нормальний спосіб життя: порушення сну у сина, скасування подорожі до Єгипту, зміна режиму поїздок до родичів у Дрогобич, необхідність обстежень сина та відпрошування з роботи у керівництва для участі у слідчих та процесуальних діях.

Абз.2 п.5, п.9 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доводи цивільного позову ОСОБА_8 та ОСОБА_37 є аналогічні тому, що викладено у цивільному позові потерпілого. Цивільні позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_38 є батьками потерпілого, а не безпосередньо потерпілими, що виключає можливість перенесення ними тих самих відчуттів, що переніс їх син. Психоемоційний стан особи, яка зазнала неправомірних дій, що слугує підставою для відшкодування моральної шкоди, є індивідуальним і визначається з урахуванням її особистісних особливостей. Інше наведене цивільними позивачами зводиться до належного виконання ними своїх батьківських обов`язків, опіки над дитиною, звичних та природніх батьківських почуттів та турботи до сина, де, у свою чергу, не прослідковується причинно-наслідковий зв`язок з неправомірними діями ОСОБА_5 . Доводи про скасовану подорож до Єгипту, поїздки для відвідування рідних за містом, відпрошування з роботи суд оцінює критично з огляду на те, що такі ґрунтується на припущеннях та не є свідченням душевних страждань.

Таким чином, цивільними позивачами не доведено суду, яке саме їх цивільне право було порушене внаслідок вчинення ОСОБА_5 неправомірних дій щодо їх сина.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 496/1691/19, тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню , зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

ОСОБА_8 і ОСОБА_38 не довели перед судом заподіяння їм моральної шкоди неправомірними діями ОСОБА_5 . За таких обставин, правові підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_8 і ОСОБА_38 щодо стягнення на їх користь моральної шкоди відсутні.

Щодо позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди, то згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Матеріалами справи, а саме: скеруванням на рентген, КТ, МРТ № 65777 від 03.09.2025, результатом обстеження магнітнорезонансної томографії № 9706 від 03.09.2025, квитанцією про оплату МРТ дослідження голови від 03.09.2025 підтверджується майнова шкода в розмірі 2400 грн. Решта доводів підтвердження не знайшли. Роздруківки застосунку WAZE та квитанції АЗС за пальне не є належними доказами витрат, понесених на відновлення прав, у розумінні КК України. Інших доказів майнової шкоди матеріали кримінального провадження не містять. Відтак, ОСОБА_8 та ОСОБА_38 не підтвердили належними та допустимими доказами понесені збитки на решту заявленої суми.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовної вимоги про стягнення майнової шкоди та її стягнення в розмірі 2400 грн солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_32 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_36 .

Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_37 в частині стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. Такий висновок суду ґрунтується на ст. 118 КПК України та ст. 124 КПК України.

Відповідно до положень ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу належать до прецесуальних витрат.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Аналіз вказаних норми дозволяє виснувати, що право відшкодування процесуальних витрат має лише потерпілий, в той час як у цивільного позивача таке право відсутнє. Поруч з тим, суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні інші докази надання правової допомоги ОСОБА_39 окрім ордеру, зокрема і договіру про правову допомогу.

Заявлена у цивільному позові вимога про відшкодування витрат на копіювання в розмірі 735 грн також не підлягає до задоволення з аналогічних підстав, оскільки такі витрати, відповідно до ст. 118 КПК України, належать до процесуальних, які відшкодовуються потерпілому.

Речові докази, заходи забезпечення кримінального провадження - відсутні.

Керуючись ст.ст.124, 369-372, 376, 498, 500, 501КПК України,

п о с т а н о в и в:

клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітнього ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд матері - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити тривалість заходу виховного характеру терміном 1 (один) рік.

Цивільний позов законного представника потерпілого - ОСОБА_8 , поданий в інтересах потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_10 , ОСОБА_40 про відшкодування моральної шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_40 на користь ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду, завдану суспільно небезпечним діянням, в розмірі 15 000 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_41 до ОСОБА_10 , ОСОБА_40 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_40 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_41 матеріальну шкоду в розмірі 2 400 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Сихівський районний суд м. Львова.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Копію ухвали надіслати до відділу «Служби у справах дітей» Сихівського району управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та Сектору ювенальної превенції ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області для відома та вжиття профілактичних заходів в межах компетенції.

Суддя ОСОБА_42