ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 463/6695/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/252/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

апелянта ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 23 липня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про скасування повідомлення останнього про підозру у кримінальному провадженні №0000391 від 26 березня 2024 року за ч.5 ст.191 КК України.

Відмовляючи у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 про скасування повідомлення про підозру, слідчий суддя виходив з того, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 28 березня 2025 року дає підстави стверджувати, що цей процесуальний документ за своїм змістом та формою у повній мірі відповідає вимогам ст.277 КПК, а саме містить усі передбачені вказаною статтею відомості (зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 із зазначенням часу, місця їх вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2025 року, а також скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України від 28 березня 2025 року у кримінальному провадженні №0000391. Свої вимоги мотивує тим, що:

у порушення п.5 та п.6 ч.1 ст.277 КПК України, у повідомленні про підозру не зазначено конкретних посадових обов`язків, якими начебто зловживав ОСОБА_8 , а також нормативного акту, у якому зафіксовані обов`язки, якими начебто зловживав ОСОБА_8 , а слідчим суддею, як вбачається із оскаржуваної ухвали від 23 липня 2025 року, даний аргумент був повністю проігнорований;

для утворення складу злочину за ч.5 ст.191 КК України має існувати факт зловживання службовою особою своїм службовим становищем, і цей факт має бути підтверджений доказами, однак, у даному випадку у підозрі не зазначено, якими конкретно обов`язками зловживав ОСОБА_8 і навіть не вказано, якими нормативними документами передбачені ці обов`язки, тобто не вказаний елемент, який є обов`язковим для утворення складу злочину за ч.5 ст.191 КК України;

слідчий суддя безпідставно визнав підставою для відмови у задоволенні скарги посилання на типову посадову інструкцію директора та певні законодавчі акти, які нібито визначають службові обов`язки директора, адже: по-перше, типова посадова інструкція має лише рекомендаційний характер і не є обов`язковою для застосування; по-друге, у повідомленні про підозру та в самій ухвалі не конкретизовано, у зловживанні яким саме обов`язком із передбачених цією інструкцією обвинувачується ОСОБА_8 ; і, по-третє, суд не навів жодного законодавчого акта та не визначив конкретних службових обов`язків, що виключає можливість перевірити обґрунтованість посилання на зловживання такими обов`язками.

слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні скарги, помилково пославшись на те, що слідчий суддя не оцінює докази на етапі досудового розслідування, тоді як предметом скарги була не оцінка доказів вини, а перевірка законності й обґрунтованості самої підозри, яка є свавільною, не містить конкретних фактів і не відповідає вимогам ст.277 КПК України та стандартам ЄСПЛ щодо «обґрунтованої підозри»;

ОСОБА_8 уже понад чотири місяці незаконно утримується під вартою на підставі свавільної, необґрунтованої та недоведеної підозри, що грубо порушує його право на свободу і гідність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини.

Заслухавши доповідь судді пеляційного суду, доводи захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та пояснила, що у цьому провадженні обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 на даний час уже направлено до суду першої інстанції, дослідивши наявні матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як видно зі змісту оскарженої ухвали при розгляді скарги ОСОБА_7 слідчим суддею було встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, за процесуального керівництва Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000391 від 26.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425, ч. 5 ст. 191 КК України.

28 березня 2025 року у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_8 вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану.

У вказаній підозрі зазначено, що ОСОБА_8 , підозрюється у тому, що в період часу з 23.02.2023 по 02.11.2023, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, будучи засновником та одночасно директором товариства з обмеженою відповідальністю «ПАК-СЕРВІС 2022» (далі по тексту ТОВ «ПАК-СЕРВІС 2022»), тобто службовою особою, знаходячись за юридичною адресою свого підприємства: м.Запоріжжя, вул. Краснова, 18, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану, а саме достовірно знаючи, що його підприємство за його вказівкою змінило властивості меду натурального під час фасування, закупленого раніше у суб`єктів господарювання, тобто розуміючи, що мед не є по якості медом натуральним квітковим по своїм властивостям і якостям, і не пройшов належну перевірку щодо якості в лабораторних умовах військової частини НОМЕР_1 по усім показникам і вимогам ДСТУ 4497:2005, а також вимогам технічних умов У 8010185.001-2001 «Повсякденний набір сухих продуктів. Технічні умови», які були визначені в укладеному ним договорі із військовою частиною НОМЕР_2 про постачання комплектувальних складових до повсякденних наборів сухих продуктів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) №17 від 07.03.2023, на виконання вимог укладеного ним вищевказаного договору, поставив замовнику- військовій частині НОМЕР_2 , неякісний мед на загальну суму 30 510 000 грн., який не відповідав по трьом показникам вимогам ДСТУ і технічним умовам, як того вимагали умови договору №17, тим самим свідомо порушивши умови договору і вимоги до маркування меду на упаковці стіків, неправомірно зазначивши, що мед є квітковим натуральним.

21 липня 2025 року адвокат ОСОБА_7 подав до Личаківського районного суду м.Львова скаргу на повідомлення про підозру ОСОБА_8 зі змісту якої видно, що вона подана з мотивів необґрунтованості підозри від 28 березня 2025 року, зокрема адвокат стверджував, що у повідомленні про підозру не зазначено, в чому полягає зловживання ОСОБА_8 своїм службовим становищем і не наведено його посадових обов`язків, а тому не було жодних підстав для правової кваліфікації його діянь саме за ч.5 ст.191 КК України.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя ретельно перевірив наведені в скарзі доводи і дав їм належну оцінку та обґрунтовано відхилив із наведенням належних і достатніх мотивів свого рішення.

Так, з приводу відсутності нормативного акту, що визначає посадові обов`язки підозрюваного, слідчим суддею зазначено, що згідно дослідженого у судовому засіданні статуту ТОВ «ПАК-СЕРВІС 2022» єдиною уповноваженою особою цієї юридичної особи є ОСОБА_8 , який як директор виконує функцію управління її поточними та стратегічними справами, тобто виконує функції організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські. Також, в ході судового розгляду слідчим суддею було встановлено, що посадова інструкція ОСОБА_8 відсутня, а тому враховано відповідні положення чинного законодавства, а саме Типова посадова інструкція директора і ст.39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» щодо поняття та повноважень одноосібного виконавчого органу товариства, тобто директора.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя пришов до правильного висновку про відсутність підстав вважати підозру необґрунтованою в цій частині, оскільки зазначені в підозрі відомості (в частині того, що ОСОБА_8 був засновником та одночасно директором ТОВ «ПАК-СЕРВІС 2022»), тобто був службовою особою і здійснював організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції) ґрунтуються на наданих стороною обвинувачення матеріалах, в тому числі даних статуту ТОВ «ПАК-СЕРВІС 2022».

Доводи апеляційної скарги про не зазначення в підозрі та відсутність оцінки в ухвалі слідчого судді конкретного нормативного акту у якому зафіксовані службові обов`язки, якими за версією сторони обвинувачення зловживав підозрюваний, апеляційний суд відхиляє, оскільки в ході судового розгляду було встановлено і сторона захисту цього не заперечує, що ОСОБА_8 як засновник і директор ТОВ «ПАК-СЕРВІС 2022» не затвердив відповідної посадової інструкції як локального нормативного акту.

Доводи апеляційної скарги про те, що не зазначення в тексті пред`явленої підозри за ст.191 КК України конкретних обов`язків директора, якими за версією сторони обвинувачення зловживав підозрюваний, свідчить про відсутність ознак складу злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в пред`явленій ОСОБА_8 підозрі зазначено ті конкретні обставини, які дають достатнє уявлення про конкретні факти, які на думку сторони обвинувачення мали місце і є підставою для висунення підозри, а також про юридичну кваліфікацію згаданих фактів. В даному випадку надані підозрюваному відомості були достатніми для повного розуміння ним суті висунутої йому підозри, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зокрема в підозрі зазначено, що ОСОБА_8 , підозрюється у тому, що в період часу з 23.02.2023 по 02.11.2023р. він, будучи службовою особою - засновником та одночасно директором ТОВ «ПАК-СЕРВІС 2022», та діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання цим своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану, поставив військовій частині НОМЕР_2 , неякісний мед на загальну суму 30 510 000 грн., який не відповідав по трьом показникам вимогам ДСТУ і технічним умовам.

Наведене повністю спростовує твердження апелянта про те, що органом досудового розслідування взагалі не викладені суть та зміст підозри в частині зловживання службовою особою своїм службовим обов`язком, як елементу складу злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності конкретного обов`язку ОСОБА_8 колегія суддів бере до уваги, що стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей повідомлення особі про підозру передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Таким чином, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо достатньої обґрунтованості підозри, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення саме вини особи у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку.

Отже, на стадії досудового розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені в підозрі відомості щодо службових обов`язків ОСОБА_8 як директора товариства є обґрунтованими і достатніми для висновку про те, що вони об`єктивно пов`язують його з кримінальним правопорушенням за ст.191 КК України, яке полягає у заволодінні бюджетними коштами в умовах воєнного стану внаслідок поставки військовій частині неякісних продуктів на загальну суму 30 510 000 грн.

Наявність таких фактів вказує на ймовірну причетність ОСОБА_8 до вчинення цього кримінального правопорушення та є достатньою, щоб виправдати подальше розслідування щодо нього, в ході якого і будуть з`ясовані більш конкретні обставини вчинення злочину.

Питання про неналежність та допустимість доказів щодо причетності підозрюваного повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати такі питання та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів має визначити, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Таким чином, підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону під час складення повідомлення про підозру колегія суддів не вбачає.

Також, під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України, які б стали підставою для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги про те, що повідомлення про підозру складено без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, фактично зводяться до питань доведеності винуватості, оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Доводи про порушення права ОСОБА_8 на свободу пересування, яке на думку апелянта полягає у безпідставному утриманні під вартою ОСОБА_8 як підозрюваного, виходять за межі судового розгляду при оскарженні повідомлення про підозру. Крім того, як видно з наявних у цій справі матеріалів, питання щодо законності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неодноразово було предметом апеляційного розгляду в порядку перевірки ухвал слідчих суддів і відповідні ухвали Львівського апеляційного суду з даного питання набрали законної сили, а тому не підлягають перевірці під час цього апеляційного розгляду.

Заявлене після подання апеляційної скарги клопотання про здійснення апеляційним судом роз`яснення підозрюваному та його захиснику суті та змісту підозри у розрізі питань, які стосуються законності, обґрунтованості та правової кваліфікації висунутої підозри не ґрунтуються на положеннях кримінального процесуального закону, оскільки він не передбачає таких повноважень суду апеляційної інстанції.

Крім того, наведені у вказаному клопотанні питання, які апелянт просить апеляційний суд роз`яснити (зокрема: у зловживанні яким конкретним службовим обов`язком підорюється особа, яким конкретним актом передбачений цей обов`язок, у чому конкретно полягає заволодіння, хто саме заволодів коштами, хто є потерпілий. які конкретні докази підтверджують те, що ОСОБА_8 давав вказівку змінити властивості меду, що до меду за його участі домішувались невстановлені слідством речовини, чим доведено прямий умисел, чи досліджувались усі 9 000 000 стікерів, та інші) стосуються доведеності складу кримінального правопорушення в діянні особи, правильності кваліфікації її дій та винуватості в його вчиненні, а тому вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження. Як встановлено в ході апеляційного розгляду на даний час обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 направлено до суду.

Таким чином, дослідивши матеріали провадження при перевірці доводів та обставин, на які посилалась сторона захисту, як на підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку, що апелянтом не наведено у скарзі обставин, які би очевидно та беззаперечно вказували на непричетність підозрюваного до кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому було повідомлено про підозру, та відсутність достатніх підстав для підозри, тобто про її необґрунтованість.

Колегія суддів вважає, що надані слідчому судді стороною обвинувачення докази на підтвердження наявності обґрунтованої підозри були переконливими та достатніми для висновку щодо ймовірної можливості вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, оскільки на той час існували конкретні факти та інформація, які давали підстави для висновку, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення за викладеними у повідомленні про підозру обставинами, тобто про те, що підозра на даному етапі була обґрунтованою.

За таких умов, всупереч доводам апеляційної скарги, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши надані стороною обвинувачення матеріали, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій особи, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правомірного висновку, що причетність підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, щоб виправдати подальше досудове розслідування.

Перевіркою інших аргументів апеляційної скарги також не встановлено їх обґрунтованості та порушень норм КПК, які могли би стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, а тому оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,407,422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 23 липня 2025 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді