Єдиний унікальний номер 722/2855/25
Номер провадження 1-кп/722/73/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокиряни кримінальне провадження, внесене 22.11.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кельменці, Кельменецького району, Чернівецької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого за наступних обставин.

Так, 22.11.2025 приблизно об 11 годині 10 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 316CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявивши неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не впевнившись у безпечності і в тому, що це не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, розпочав рух заднім ходом по вул. Республіканській в с. Грубна Дністровського району Чернівецької області, порушивши при цьому вимоги пунктів 10.1 та 10.9 «Правил дорожнього руху» (далі ПД), затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, що безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з її наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б) ПД, які сприяли порушенню, які вимагають від водія:

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Внаслідок порушення та невиконання зазначених норм ПДР ОСОБА_5 допустив наїзд керованого ним автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316CDI» реєстраційний номер НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_7 , яка померла під час надання медичної допомоги у реанімаційному відділенні КНП «Сокирянська лікарня».

Відповідно до висновку експерта № 104 від 24.12.2025 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: садна задньо-зовнішньої поверхні правого зап`ястя та тильної поверхні основних фаланг 2-3-го пальців лівої китиці руки; крововилив в підшкірно-салову клітковину передньої поверхні грудної клітки справа; закриті переломи ребер: справа - 2,3,4,5-те по передньо-пахвинній лінії. Зліва - 2,3,4,5,6-те по середньо-ключичній лінії; крововиливи в міжреберні м`язи та вісцеральну пліву в місцях зламів ребер. Дані тілесні ушкодження прижиттєвого походження, і виникли незадовго до моменту настання смерті, від дії тупих твердих предметів та удару об такі, вірогідніше всього внаслідок травматичної дії виступаючих частин кузова транспортного засобу при ДТП з послідуючим падінням потерпілого на тверде дорожнє покриття, про що можуть свідчити наявні садна верхніх кінцівок, після чого, вірогідніше всього, відбувся переїзд колесами транспортного засобу через грудну клітку ОСОБА_7 , на що вказує локалізація, характер та масивність зламів реберних дуг. По часу свого виникнення відповідають на 22.11.2025 та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці «Небезпечні для життя» в момент їх спричинення та перебувають в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті. Смерть ОСОБА_7 настала від плевро-пульмонального шоку, який виник внаслідок прижиттєво отриманої закритої травми органів грудної клітки з утворенням чисельних переломів ребер.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № CE-19/126-25/14907-IT від 24.12.2025 у даній дорожньо-транспортній ситуації, водію автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316CDI» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 необхідно було керуватись у відповідності з вимогами пунктів 10.1 та 10.9 ПДР.

У діях водія автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п.10.1 та п. 10.9 ПДР, які з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, беззастережно. У вчиненому щиро каявся та просив суд призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі та звільнити від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Захисник у судовому засіданні з врахуванням пом`якшуючих обставин та характеризуючих даних просив призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді трьох позбавлення волі та звільнити від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік, скасувати арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Потерпіла у судовому засіданні просила призначити обвинуваченому ОСОБА_5 мінімальне покарання, також зазначила, що шкода їй не відшкодовувалась, претензій до обвинуваченого не має.

Прокурор у судовому засіданні просила призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою всіх учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються і визнаються самим обвинуваченим. Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які відповідно до вимог ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому відсутні.

З врахуванням всіх обставин справи, ступеня тяжкості, обставини вчиненого злочину, і даних про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його вік; стан здоров`я та його майновий стан, зокрема те, що він раніше не судимий, свою вину у вчиненні злочину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, самостійно виховує та утримує малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічна мати якої позбавлена батьківських прав щодо доньки, а також має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, з досудової доповіді Сокирянського міськрайонного сектору Центру пробації в Чернівецькій області про обвинуваченого ОСОБА_5 , вбачається низький рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з послідуючими змінами, у кожному випадку призначення покарання за ч.ч.1 та 2 ст.286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначення додаткових покарань має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим так і іншими особами, у зв`язку з чим судам при постановленні вироку слід обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 року у справі за №361/2704/16-к.

В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 року у справі за №161/537/18, Верховний суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, зокрема його несудимість, відсутність негативної характеристики з місця проживання, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, враховуючи, а також те, що від наявності права керування транспортними засобами залежить його доходів, беручи до уваги позицію прокурора, яка просила не позбавляти ОСОБА_5 права керування транспортними засобами, думку потерпілої, яка просила мінімальне покарання, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що є складовим елементом принципу верховенства права, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_5 суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений на майно відповідно до ухвали слідчого судді Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2025 року (справа № 722/2591/25, провадження №1-кс/722/418/25), скасувати.

Речові докази:

автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316CDI», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 повернути володільцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_5 в користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 4 902 (чотири тисячі дев`ятсот дві) грн. 70 коп.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення, інші учасники мають право отримати його копію.

Суддя: ОСОБА_1