Номер провадження 11-кп/816/719/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження №0001555 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка представляє інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2025 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , працюючого водієм ТОВ «Автодистриб`юшн карго партс», визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

учасників кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

УСТАНОВИЛА:

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Ухвалено до набрання вироком законної сили запобіжний захід йому не застосовувати. Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 3640 грн 20 коп., у відшкодування моральної школи 182 грн 01 коп. Скасований арешт в частині заборони права відчуження автомобіля. Питання щодо речових доказів вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Згідно з вироком ОСОБА_7 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за таких обставин.

06 червня 2025 року приблизно о 09 год 30 хв ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Renault Express», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Сумської тероборони у напрямку пр. Перемоги в районі будинку № 49 у місті Суми, знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, під час виникнення небезпеки не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який у цей час перетинав проїзну частину в невстановленому місці зліва на право відносно руху автомобіля, чим порушив пункти 4.7, 4.8, 4.14 (а) ПДР України.

Унаслідок дорожньо-транспортної події потерпілому ОСОБА_9 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому шийки лівого стегна.

Водій ОСОБА_7 при керуванні автомобілем «Renault Express», номерний знак НОМЕР_1 порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.

Отже, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , не погодившись із вказаним вироком суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильної кваліфікації його дій, апелянт звертає увагу на те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є явно несправедливим через суворість, що полягає у призначенні судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що при вирішенні питання призначення судом додаткового покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких необережних злочинів, а також характеризуючі відомості про ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, працює водієм понад 30 років і за цей час жодного разу не піддавався адміністративному стягненню за порушення правил дорожнього руху, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Захисник звертає увагу на те, що судом першої інстанції проігноровано те, що ОСОБА_7 працює водієм у ТОВ «Автодистриб`юшн карго партс» і ця робота є єдиним джерелом його доходу.

Захисник зазначає, що судом не було взято до уваги, що у потерпілого відсутні претензії до обвинуваченого.

Отже, на переконання захисника, вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2025 року підлягає зміні в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік, а саме за наявності декількох підстав, що пом`якшують покарання, є можливість застосувати положення статті 69 КК України і не застосовувати вказане додаткове покарання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення та доводів апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного додаткового покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, враховуючи таке.

Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного обвинуваченому покарання, апеляційним судом установлено, що суд першої інстанції, посилаючись на положення статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого: раніше не судимий, одружений, працює, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення дій по добровільному відшкодуванню шкоди потерпілому.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Врахувавши зазначене, а також те, що злочин було скоєно з необережності, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначив йому основне покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, тобто у мінімальному розмірі.

Разом з цим, суд визнав за доцільне призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки такий вид додаткового покарання санкцією частини 1 статті 286 КК України визначений як обов`язковий.

Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів уважає їх достатньо обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 як основне, так і додаткове покарання, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, а тому воно не може бути визнане явно несправедливим унаслідок суворості, в тому числі в частині позбавлення останнього права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Що стосується доводів, на які захисник посилається у своїй апеляційній скарзі в частині незаконності та безпідставності застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки останній працює водієм у ТОВ «Автодистриб`юшн карго партс» і це є єдиним джерелом його доходу, то вони не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в цій частині, враховуючи таке.

Доводи апеляційної скарги про застосування положень ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами не ґрунтуються на вимогах закону.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442- 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 69 КК України визначено, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ч. 2 ст. 69 КК України є застосовною, якщо дотримані умови, передбачені ч. 1 цієї статті. Проте, сама ж диспозиція ч. 2 ст. 69 КК містить виняток щодо її застосування, а саме її положення не поширюються на випадки призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Саме таку правову позицію висловлено у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі №185/1030/22, від 31 травня 2023 року у справі №727/6826/22, від 03 жовтня 2023 року у справі №233/250/22, від 18 квітня 2024 року у справі №756/9214/22, від 24 липня 2024 року у справі №761/15155/23, від 21 травня 2025 року справа у справі №153/876/24.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 визнаний винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якої альтернативно передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Оскільки штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції ч. 1 ст. 286 КК України, то особу не може бути звільнено від передбаченого нею обов`язкового додаткового покарання на підставі положень ч. 2 ст. 69 КК України.

Отже, на думку колегії суддів, ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у вигляді 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На переконання колегії суддів призначене судом покарання в повній мірі відповідає тяжкості та обставинам скоєного, сукупності даних про особу обвинуваченого, є необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для її задоволення та зміни вироку.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду міста Суми від 01 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12