Справа № 487/6588/25
Провадження № 1-кс/487/4062/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 у кримінальному проваджені № 0001202 від 04.09.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області старийого лейтенант поліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001202 від 04.09.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 строком на 60 днів з можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних громадян.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри за ч. 2 ст. 286 КК України та наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів. Так, на думку слідчого, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання до восьми років позбавлення волі. Крім того, у підозрюваного існує можливість виїзду за кордон у зв`язку з тим, що йому 60 років та у нього наявний закордонний паспорт. Підозрюваний може незаконно впливати на свідків, оскільки останні та ОСОБА_6 є працівниками ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», добре знайомі між собою, що дасть змогу підозрюваному впливати на свідків шляхом вмовляння, погроз або іншим чином схиляти їх до зміни або спотворення показань. Слідчий вважає, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, зокрема 17.06.2025 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 із можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні просив застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що визнає свою провину, проте він не очікував, що потерпілий, після того як перейшов проїжджу частину, знову почне її перетинати. Він гальмував, проте наїзду не вдалось уникнути.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просив застосувати до підозрюваного особисте зобов`язання, врахувавши дані про його особу, відсутність ризикив, на які посилається слідчий у клопотанні, зокрема намірів у ОСОБА_6 переховуватися, впливати на свідків, оскільки підозрюваного переведено на іншу посаду. Крім того, ОСОБА_6 готовий надавати допомогу на лікування потерпілого.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що слідчим відділом Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001202 від 04.09.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.09.2025 приблизно о 14:10 водій ОСОБА_6 керував автомобілем марки Renault Master, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився у працездатному стані, рухався у денний час доби по середньозернистій асфальтобетонній проїзній частині вулиці Пограничної зі сторони вулиці 6 Слобідської в напрямку вулиці 3 Слобідської у місті Миколаєві.

Під час руху в обраному напрямку, при наближенні до нерегульованого світлофором пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою (зебра) 1.14.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), розташованого на проїзній частині вулиці Пограничної у місті Миколаєві, в районі перехрестя з вулицею 4 Слобідська, водій ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», 18.1, 12.3 ПДР України, а саме: рухаючись по проїжджій частині вулиці Пограничної у місті Миколаєві, на нерегульованому світлофором пішохідному переході проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, не надав дорогу малолітньому пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, внаслідок чого передньою правою частиною керованого ним автомобіля марки Renault Master, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїжджу частину вулиці Пограничної справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу в межах пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного внутрішнього крововиливу правої тім`яної долі головного мозку, забійної зміни лівої легені, перелому лобкової кістки, які згідно Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 18.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

05.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

05.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено по підозру у вчиненні кримніального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а 06.09.2025 - про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , це, зокрема, дані електронного рапорту від 04.09.2025; протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.09.2025 з фототаблицею; висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.09.2025, відповідно до якого у ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено; пояснень ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; виписки № 3 КПН «Дитяча обласна лікарня» Миколаївської обласної ради від 04.09.2025 щодо стану потерпілого ОСОБА_9 ; протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного від 05.09.2025; висновку експерта № 676 від 09.09.2025, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні пошкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Злочин за ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, враховуючи те, що підозрюваний досяг шістдесятирічного віку, він може, маючи паспорт для виїзду за кордон, безперешкодно перетнути його з метою уникнення відповідальності.

Отже, слідчий суддя переконаний, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, існує і є обґрунтованим.

Крім того, слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підозрюваний може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які, як і підозрюваний, є працівниками ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», добре знайомі між собою, а тому ОСОБА_6 матиме можливість шляхом вмовляння або іншим чином схиляти свідків до зміни або спотворення показань. При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчими чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 24 КПК України).

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, підозрюється у вчиненні злочину з необережності, в судовому засіданні не встановлений.

При вирішенні питання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу, крім наявності вищенаведених ризиків, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожу у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; одружений, постійно проживає в АДРЕСА_1 разом з дружиною; працює в ОКП "Миколаївоблтеплоенерго", з 05.09.2025 відсторонений від виконання обов`язків водія автотранспортних засобів автотранспортного цеху та переведений слюсарем; за період з 01.03.2025 по 31.08.2025 отримав дохід за місцем роботи в сумі 78 075,61 грн; раніше не судимий, 17.06.2025 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення швидкісного режиму в населенних пунктах.

З урахуванням обставин справи, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу, суспільно-небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень з ознакою небезпеки для життя, те, що за повідомленням сторони обвинувачення неповнолітній потерпілий перебуває в лікарні без свідомості, суд вважає обґрунтованим клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Саме такий запобіжний захід в повній мірі відповідає меті його застосування, забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання в Україні, міцні соціальні зв`язки, одружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, в судовому засіданні висловлював жаль з приводу подій, як сталися, обставини кримінального правопорушення, яке є необережним, майновий стан підозрюваного, слідчий суддя вважає, що застава у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Такий розмір застави, на думку суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, клопотання слідчого слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03 листопада 2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_6 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, тобто з міста Миколаєва, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного ОСОБА_6 з під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 11.09.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1