Справа № 186/2/26
Провадження № 1-кс/0186/21/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2026 р. м.Шахтарське.

Слідчий суддя Шахтарського міського суду Дніпропетровської області - ОСОБА_1 ,

секретар - ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_4 ,

слідчого - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 02 січня 2026 року по ч.3 ст.289 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Селітренноє, Харабалінського району, Астраханської області, громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, військовослужбовця на посаді стрільця - помічника гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра неперебуваючого, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

04 січня 2026 року слідчий СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного - ОСОБА_6 , внесеним в рамках кримінального провадження №0000002 від 02 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Згідно клопотання слідчого, ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді стрільця - помічника гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , 01 січня 2026 року приблизно о 23:45 годині за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою вчинення нападу, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибувши до території домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , згідно попередньо узгодженого плану, здійснили напад на ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння автомобілем, марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 , поєднане з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зажадали від потерпілого вигнати автомобіль за територію домоволодіння, направши на нього автоматичну зброю, попередньо з якої здійснивши не менше 2-х хаотичних пострілів на території подвір`я. ОСОБА_9 , вважаючи, що у разі невиконання вимог нападників щодо вигону автомобіля, марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ними може бути застосовано насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я, і сприймаючи застосування такого насильства реально, потерпілий не став чинити нападникам опір та виконав їх вимоги щодо вказаного транспортного засобу.

У подальшому, досягнувши бажаного, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись поряд з територією домоволодіння по АДРЕСА_2 , не маючи ні реального, ні уявного права на користування вказаним автомобілем, сіли до салону автомобіля, марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та покинули місце злочину.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ознаками ч.3 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

На думку слідчого, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Підставою для внесення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало те, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний - ОСОБА_6 , може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу. Крім того, про наявність вказаного ризику свідчить поведінка підозрюваного, який після вчинення кримінального правопорушення покинув місце вчинення злочину та виїхав до м. Слов`янська, Донецької області, що свідчить про наміри підозрюваного будь-яким чином уникнути кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що підозрюваний погрожував потерпілому та свідку - ОСОБА_10 , застосуванням насильства, у зв`язку з чим існують підстави вважати, що він може схиляти потерпілого та свідка до зміни або відмови від наданих показань, чинити на них психологічний чи інший тиск з метою уникнення кримінальної відповідальності. Існує реальний ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні. Таким чином, перебування підозрюваного на волі може призвести до спотворення доказової бази та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні. Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні, відповідно до положень ст. 23 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється останній, а також навички поводження з бойовими припасами та вогнепальною зброєю свідчать про підвищену небезпеку останнього. В тому числі, є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі, проти життя та здоров`я особи, про що свідчить очевидна психологічна спроможність підозрюваного вільно, виключно за своїм бажанням, без розумної причини самозахисту, чи виконання державного або громадського обов`язку застосувати насильство відносно інших осіб. Крім того, відносно підозрюваного - ОСОБА_6 , на розгляді в суді перебуває два кримінальних провадження за ч.3 ст.332 КК України, в одному з яких він перебував під вартою та був звільнений 02 червня 2025 року під заставу, що підтверджує його стійку злочинну поведінку.

У зв`язку з викладеним, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як обрання більш м`якого запобіжного заходу не дає можливості запобігти вищевказаним ризикам.

Просить обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, просили його задовільнити.

Підозрюваний проти клопотання не заперечував, захисник просив обрати підозрюваному мінімальну заставу.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшла до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходжу з того, що в силу вимог ст.ст.177 та 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий, прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст.5, а саме: захисту особи від свавілля.

У п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа, вірогідно, вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

До клопотання додано та слідчим суддею досліджено матеріали, якими обґрунтовується підозра та заявлені слідчим ризики, зокрема:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000002 від 02 січня 2026 року по ч.3 ст.289 КК України, згідно якого зареєстровано факт незаконного заволодіння 01 січня 2026 року транспортним засобом, який належить ОСОБА_9 ;

-рапорт про реєстрацію повідомлення про кримінальне правопорушення, згідно якого надійшло повідомлення про те, що 01 січня 2026 року о 23:54 годині у двір домоволодіння по АДРЕСА_2 , зайшли троє військових у стані алкогольного сп`яніння, з автоматами, стріляли у дворі, погрожували, забрали автомобіль;

- протокол прийняття заяви ОСОБА_10 від 02 січня 2026 року про вчинене кримінальне правопорушення;

-протоколи оглядів місця події від 02 січня 2026 року;

-протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 від 02 січня 2026 року;

-протоколи від 02 січня 2026 року про пред`явлення потерпілому ОСОБА_9 осіб для впізнання за фотознімками;

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 02 січня 2026 року;

- протоколи від 02 січня 2026 року про пред`явлення свідку ОСОБА_10 осіб для впізнання за фотознімками;

- протоколи проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 від 02 січня 2026 року;

- особову справу на ОСОБА_6 ;

- довідку про судимості ОСОБА_6 ;

- протокол затримання ОСОБА_6 від 02 січня 2026 року, згідно якого він затриманий у порядку ст.208 КПК України 02 січня 2026 року, час фактичного затримання 18 годин 05 хвилин;

- копію військового квитка ОСОБА_6 ;

- повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, від 03 січня 2026 року.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст.289 ККУкраїни.

З огляду на викладене, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.289 ККУкраїни, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

На переконання слідчого судді, ці докази є належними та достатніми на цій стадії провадження для прийняття рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу.

Що стосується встановлених слідчим ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, то останні є такими, що об`єктивно існують.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Крім того, про наявність вказаного ризику свідчить поведінка підозрюваного, який після вчинення кримінального правопорушення покинув місце вчинення злочину та виїхав до м. Слов`янська, Донецької області, що свідчить про наміри підозрюваного будь-яким чином уникнути кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний погрожував потерпілому - ОСОБА_9 , та свідку - ОСОБА_10 , застосуванням насильства, у зв`язку з чим існують підстави вважати, що він може схиляти потерпілого та свідка до зміни або відмови від наданих показань, чинити на них психологічний чи інший тиск з метою уникнення кримінальної відповідальності. Існує реальний ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні. Таким чином, перебування підозрюваного на волі може призвести до спотворення доказової бази та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється останній, а також навички поводження з бойовими припасами та вогнепальною зброєю свідчать про підвищену небезпеку останнього. В тому числі, є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі, проти життя та здоров`я особи, про що свідчить очевидна психологічна спроможність підозрюваного вільно, виключно за своїм бажанням, без розумної причини самозахисту, чи виконання державного або громадського обов`язку застосувати насильство відносно інших осіб. Крім того, відносно підозрюваного - ОСОБА_6 , на розгляді в суді перебуває два кримінальних провадження за ч.3 ст.332 КК України, в одному з яких він перебував під вартою та був звільнений 05 травня 2025 року під заставу, що підтверджує його стійку злочинну поведінку.

Повідомлення про підозру підозрюваному вручене 03 січня 2026 року.

Відповідно до ст.178 КПК України враховую вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, обставини його вчинення, покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, а також особу підозрюваного, який несудимий, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину під час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави по іншому кримінальному провадженню, яке перебуває на стадії судового розгляду.

З урахуванням наведених обставин, приходжу до висновку про те, що ризики переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень, є реальними.

Оцінюючи вищевказані обставини, також зважаю на практику ЄСПЛ, зокрема, в частині того, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами провадження.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особисте зобов`язання.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, а саме те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вважаю, за неможливе застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Розмір застави відповідно до ч.3 ст.183 КПК України не визначається, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у злочині, вчиненому з погрозою застосування насильства.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту затримання.

Враховуючи характеризуючі дані підозрюваного, те, що він обґрунтовано підозрюється в скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.289КК України, несудимий, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину під час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави по іншому кримінальному провадженню, яке перебуває на стадії судового розгляду, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, вважаю за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в межах строку досудового розслідування даного кримінального провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 176-184, 186, 187, 193, 194, 196, 197, 309, 369-372, 376 КПК України, - слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 02 січня 2026 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовільнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів.

Строк запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою рахувати з 18 години 05 хвилин 02 січня 2026 року по 18 годину 05 хвилин 02 березня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Ухвала оголошена, копію ухвали отримав «04» січня 2026 року о «_____» годині «____» хвилин.

__________________ ОСОБА_6 .