Єдиний унікальний номер 333/2747/25
Провадження № 1-кп/333/632/25
ВИРОК

Іменем України

02 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в режимі спеціального судового провадження в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000354 від 05 березня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Лазурне Мелітопольського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який не є особою щодо якої, згідно ст. 480 КПК України передбачений особливий порядок кримінального провадження, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

Згідно Конституції України, Україна с суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_6 та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст.2 Статут) ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV) від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаних наказів військово-політичного керівництва РФ, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі Запорізької області.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 19.05.2024, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) с невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відтак, Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», територія Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області внесена до вказаного переліку та з 25.02.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

З метою силового супроводження зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, для придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади, усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Запорізької області, 28.06.2022 невстановленими особами із числа колишніх працівників правоохоронних органів України та представників інших військових формувань російської федерації, в порушення ст. ст. 17 і 65 Конституції України, створено не передбачений законами України правоохоронний орган за аналогією із органом спеціального призначення - Службою безпеки України, якому присвоєно назву - «державна служба безпеки Запорожской области» (мовою оригіналу «государственная служба безопасности Запорожской области») (зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб рф за номером 86, адреса реєстрації: Запорізька область, м. Мелітополь, проспект 50 річчя Перемоги, буд. 21, мовою оригіналу: «Едином государственном реестре юридических лиц рф, ОРГН №896, юридический адрес: Запорожская область, Мелитопольский район, г. Мелитополь, пр-т. 50-лстня Победы, д. 21), та який узурпував виконання функцій вище вказаного органу спеціального призначення.

Так звана «Государственная служба безопасности Запорожской области» має організаційну структуру, що характеризується наявністю єдиноначальності, підпорядкованості, дисципліни та субординації. Указане формування розділено на підрозділи з визначеним особовим складом, для його учасників введені військові звання, знаки розрізнення, службові посвідчення, вогнепальна (автомати, пістолети) та особиста вибухова (гранати) зброя, характерні для такого формування.

Діяльність вказаного незаконного правоохоронного органу спрямована на встановлення та нав`язування мешканцям всієї території Запорізької області політичного режиму російської федерації, відокремлення Запорізької області як окремої адміністративно-територіальної одиниці від суверенної держави Україна та передачу її під юрисдикцію державі-агресора - російській федерації.

У другій декаді липня 2022 року ОСОБА_5 , будучи громадянином України, перебуваючи на тимчасово окупованій збройними формуваннями держави-агресора території, в м. Мелітополь Запорізької області, діючи умисно, прийняв пропозицію від невстановлених осіб із числа представників окупаційної адміністрації держави-агресора - російської федерації, та, будучи призначеним невстановленими особами із числа керівництва т.зв. державної служби безпеки Запорізької області (мовою оригіналу «государственной службы безопасности Запорожской области»), добровільно зайняв посаду старшого оперуповноваженого II відділення відділу економічної безпеки (мовою оригіналу «старшего оперуполномоченного II отделения отдела экономической безопасности») у незаконному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області (мовою оригіналу «государственной службе безопасности Запорожской области»), створеному на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області, використовуючи при цьому псевдонім: «Скай».

При цьому, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-ХІІ від 23 грудня 1993 року, а саме ч. 2, правоохоронними органами є органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органами і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до цього Закону захисту підлягають у тому числі працівники правоохоронних органів, які беруть безпосередню участь у оперативно-розшуковій та розвідувальній діяльності, охороні громадського порядку і громадської безпеки.

Також, відповідно ст. 2 Закону України «Про Службу безпеки України» № 2229-XII від 09.01.2025, передбачено що завданнями органу безпеки с захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

Відповідно до положень ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність»: Стаття 1. Завданням оперативно-розшукової діяльності с пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з мстою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Стаття 2. Поняття оперативно-розшукової діяльності: Оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальннх заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Стаття 5. Підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність: Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції; Державного бюро розслідувань - оперативними, оперативно-технічними, внутрішнього контролю, забезпечення особистої безпеки; Служби безпеки України - оперативними підрозділами Центрального управління, регіональних органів та органів військової контррозвідки; Служби зовнішньої розвідки України - агентурної розвідки, оперативно-технічними, власної безпеки; Державної прикордонної служби України - розвідувальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (агентурної розвідки, оперативно-технічним, власної безпеки), підрозділами забезпечення внутрішньої безпеки та власної безпеки, оперативного документування, оперативно-розшуковими та оперативно-технічними; управління державної охорони - підрозділом оперативного забезпечення охорони виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об`єктів, щодо яких здійснюється державна охорона; органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України; розвідувального органу Міністерства оборони України - оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки; Національного антикорупційного бюро України - детективів, оперативно-технічними, внутрішнього контролю; Бюро економічної безпеки України - підрозділами детективів, оперативно-технічними підрозділами.

Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Також, відповідно до п. 6 ч. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15 квітня 2014 року передбачено, що окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях i які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

При цьому, ОСОБА_5 , вступаючи до незаконною правоохоронного органу - так званої «государственной службы безопасности Запорожской области», був достовірно обізнаним, що останній не відноситься до правоохоронних органів, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

Починаючи з другої декади липня 2022 року ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, добровільно зайнявши посаду старшого оперуповноваженого II відділення відділу економічної безпеки (мовою оригіналу «старшего оперуполномоченного II отделения отдела экономической безопасности») у незаконному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області (мовою оригіналу «государственной службе безопасности Запорожской области»), використовуючи при цьому псевдонім: «Скай», приступив до виконання покладених на нього, як співробітника незаконного правоохоронного органу, функцій, в тому числі проведення оперативно-розшукової діяльності, забезпечення правопорядку на тимчасово окупованих територіях Запорізької області та видворення з тимчасово окупованої території Запорізької області проукраїнські налаштованих місцевих жителів, в тому числі ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтування застосування судом in absentia

Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 29.05.2025 прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинуваченого та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.

У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_5 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника адвоката ОСОБА_4 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях.

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр», «Голос України» на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім свого невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим ОСОБА_5 і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженню.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку Російської Федерації частини території України (у т.ч. м. Мелітополя Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку Російської Федерації частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Докази, які досліджені судом

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами, а саме:

Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних під час судового розгляду свідків:

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що до 2019 працював оперуповноваженим в Мелітопольському ВП ГУНП в Запорізькій області. В цьому році він познайомився з ОСОБА_5 , він був слідчим в Мелітопольському ВП ГУНП в Запорізькій області. 01 чи 02 вересня 2022 на пункті пропуску в м. Василівки, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 , вони були по формі, на руці був триколор, був зі зброєю (пістолет). Пропонували працювати в них в поліції, але він відмовився. Вважає, що ОСОБА_5 добровільно прийняв таке рішення.

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що працює в патрульній поліції з 2009 року. ОСОБА_5 був його колишнім колегою. ОСОБА_5 працював слідчим в Мелітопольському ВП ГУНП в Запорізькій області. За три роки до війни прийшов в поліцію працювати. На початку червня ОСОБА_10 поїхав до ОСОБА_11 щоб зняти кошти. Біля кафе було скупчення людей в чорній формі з шевронами «ГСБ», там він побачив своїх знайомих в тому числі і ОСОБА_5 , але до них не підходив. Перебував у них у полоні. Вважає, що всі туди йшли свідомо та з великим бажанням.

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що знайомий із ОСОБА_5 не був. На блокпосту були люди в балаклавах. Його депортували разом з групою людей.

Фактичними даними, що містяться в таких джерелах доказів:

- в протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 31.08.2023, старшим слідчим склав протокол про зняття інформації з зняття інформації з електронних інформаційних систем - відомостей з мобільних додатків ««Telegram», «WhatsApp» та «Viber», які зареєстровані на абонентський номер телефону оператора мобільного телефонного зв`язку НОМЕР_1 , що належить та яким користується ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, серед наявних повідомлень виявлено файли з наступними назвами та розширеннями: «3.Таблица по опер уп ОБЩАЯ, docx» (додаток №2) та «2_ Список_выдворенпых_ЗА_ВЕСЬ_ПЕРИОД_2.с1осх» (додаток № 3), що надіслані 30.01.2023 о 22 год. 39 хв. та о 22 год. 43 хв. відповідно користувачем, обліковий запис якого зареєстрований на ім`я « ОСОБА_13 ».

Аналізом інформаційного масиву з текстовими файлами, отриманого за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, встановлено, що у зазначеному аккаунтах містяться файли, зокрема, виявлено файли з таблицями осіб, які видворені за окуповану територію Запорізької області, а саме ОСОБА_14 та ОСОБА_7 . Зазначених осіб видворяв обвинувачений ОСОБА_5 під псевдонімом « ОСОБА_15 ».

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 2 а.п. 129-220)

- в протоколі огляду від 13.02.2025, слідчий оглянув відомості з інформаційного ресурсу, де розміщена узагальнена інформація щодо юридичних осіб російської федерації, розміщеного за веб-адресою https//egrul.nalog.ru/index.html., де зазначено виписку юридичної про відомості юридичної особи «ГОСУДАРСТВЕННАЯ СЛУЖБА БЕЗОПОСНОСТИ ЗАПОРОЖСКОЙ ОБЛАСТИ».

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 3 а.п. 3-15)

- в протоколі огляду від 18.03.2025, слідчий оглянув відомості з телеграм каналу під назвою «РИА НВОСТИ» де виявлено публікацію від 18.09.2022 о 08 год. 17 хв. під назвою « Власти Запорожской области приняли решения о выдворении на Украину неблагонадежных граждан с освобожденных територий за ведение подрывной деятельности».

В даному відео відображено депортацію громадянина України ОСОБА_14 .

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 3 а.п. 39-45)

- в протоколі огляду від 26.03.2025, слідчий в присутності свідка ОСОБА_7 оглянув відомості з телеграм каналу під назвою «РИА НВОСТИ», а саме публікацію від 18.09.2022 о 08 год. 17 хв. під назвою «Власти Запорожской области приняли решения о выдворении на Украину неблагонадежных граждан с освобожденных територий за ведение подрывной деятельности».

Після вказаного відео свідок заявив, що впізнає місце, а саме блок-пост «Василівка», де відносно нього здійснювалося процедура видвореня. Також зазначив, що особа, яка на відео зліва в комуфляжньому одязі це співробітник ( ОСОБА_5 ), який 17.09.2022 зачитував свідку документ про видворення.

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 3 а.п. 46-49)

За наслідком аналізу вищевказаної інформації, суд вважає встановленими обставини про те, що ОСОБА_5 (псевдонім « ОСОБА_15 ») працював на посаді старшого оперуповноваженого II відділення відділу економічної безпеки (мовою оригіналу «старшего оперуполномоченного II отделения отдела экономической безопасности») у незаконному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області (мовою оригіналу «государственной службе безопасности Запорожской области»), та здійснював видворення громадян України з тимчасово окупованих територій.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючі обвинуваченого відомості, а також досліджені такі документи:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженню №0000354 від 05 березня 2025 року, який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 7 ст. 111-1 КК України. Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінального правопорушення про те, що «у невстановлений час, та не раніше 20.03.2022, після створення окупаційною владою держави-агресора на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконного правоохоронного органу - т.зв. «государственной службы безопасности Запорожской области», громадяни України, діючи умисно, з власної ініціативи, добровільно зайняли посади у вказаному незаконному правоохоронному органі.»

(т. 1 а.п. 118-119)

- постанова начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області від 05.03.2025 про створення групи слідчих для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000354 від 05 березня 2025 року;

(т. 1 а.п. 112-114)

- постанову заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 10.03.2025 про призначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні №0000354 від 05.03.2025;

(т. 1 а.п. 116-117)

- постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 05.03.2025 згідно з якої з кримінального провадження №0002182 від 08.11.2022 в окреме провадження матеріали досудового розслідування відносно громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України та внесено відомості про прийняте рішення до ЄРДР за №0000354 від 05.03.2025;

(т. 1 а.п. 120123)

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2025, якою застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

(т. 1 а.п. 163-165)

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 11.03.2025, якою надано дозвіл на використання у кримінальному провадженні № 0000354 від 05 березня 2025 року за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України інформації, яка міститься у протоколі про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/5/2-826т від 31 серпня 2023 року, додатку до нього - DVD-R диску № 59/5/2-354т від 31 серпня 2023 року, а також процесуальних документах на підставі яких вказана інформація отримана, а саме клопотання слідчого № 59Ч4-К-1027т від 17 серпня 2023 року, постанови про доручення проведення негласних слідчих (розшукових) дій № 59/14/780т від 30 серпня 2023 року та ухвали Запорізького апеляційного суду № 10/4517т від 30 серпня 2023 року, отриманих і складених у рамках досудового розслідування кримінального провадження №0002182 від 08 листопада 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.;

(т. 1 а.п. 191)

- постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 11.03.2025 згідно з якої з кримінального провадження №0002182 від 08 листопада 2022 року виділено до матеріалів досудового розслідування № 0000354 від 05 березня 2025 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України;

(т. 1 а.п. 192-193)

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 30.08.2023, якою надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій пов`язаних із втручанням у приватне спілкування громадянина України й інших видів негласних слідчих (розшукових) дій;

(т. 1 а.п. 198-199)

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 19.03.2025, якою надано дозвіл на використання у кримінальному провадженні №0000354 від 05.03.2025 року інформації, яка міститься у протоколі про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/2/2-1011т від 10.04.2023 року, додатку до нього -DVD-R диску № 59/2/2-310т від 10.04.2023 року, а також процесуальних документах, на підставі яких вказана інформація отримана, а саме клопотання слідчого №59/14/К-61т від 06.02.2023року, ухвали Запорізького апеляційного суду №10/605т від 09.02.2023 року та постанови слідчого про доручення проведення негласних слідчих (розшукових) дій № 59/14/81т від 13.02.2023 року, які містяться в матеріалах кримінального провадження №0002182 від 08.11.2022 року (отримано і складено під час досудового розслідування кримінального провадження №0000167 від 26.01.2023 року);

(т. 2 а.п. 114)

- постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 19.03.2025 згідно з якої з кримінального провадження №0002182 від 08 листопада 2022 року виділено до матеріалів досудового розслідування № 0000354 від 05 березня 2025 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України;

(т. 2 а.п. 115-116)

Оцінка суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду даної справи в порядку спеціального судового провадження. Зазначив, що під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_5 вчинив інкримінований йому злочин.

З огляду на досліджені судом докази, суд вважає ці твердження необґрунтованими та такі, які з об`єктивних причин не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи наведене, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії особливо тяжкого злочину.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , також не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли в добровільному зайнятті посади, в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, з позбавленням права обіймати певні посади, з конфіскацією майна.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, суд враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.

Також, суд при прийняття рішення враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України, конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК України відсутні, оскільки відсутні обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України.

Суд приходить до висновку, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, який пов`язаний в добровільному зайнятті останнім посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, на підставі ст. 54 КК України, суд вважає необхідним позбавити ОСОБА_5 спеціального звання - «старшого лейтенанта поліції».

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2025 ОСОБА_5 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, то вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 323,369-376,615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах та органах влади строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спеціального звання - «старшого лейтенант поліції».

Обраний запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити незмінним.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Речові докази відсутні.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1