Справа№ 938/1790/25
Судове провадження № 1-кп/938/156/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року селище Верховина Верховинського району Івано-Франківської області

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2025 за №0000092 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Верхній Ясенів, Верховинського району Івано-Франківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого на посаді старшого тренера відділення футболу Верховинської дитячо-юнацької спортивної школи, одруженого, на утриманні осіб не має, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

обвинувачений ОСОБА_6 , 09.10.2025 приблизно о 21.50 год., перебуваючи неподалік продуктового магазину «Продуктовий» по вул. Центральній в с. Рівня, Верховинського району, Івано-Франківської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вступив із малолітнім ОСОБА_4 у словесний конфлікт, під час якого, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та свідомо бажаючи настання негативних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому ОСОБА_4 один удар правою ногою в ділянку лівого стегна, в результаті чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді синця лівого стегна, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 13.10.2025 відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у інкримінованому обвинуваченні визнав повністю і суду показав, що потерпілого ОСОБА_4 знає, як мешканця с. Рівня. Крім цього, раніше він деякий час займався у нього футболом, між ними раніше не було конфліктів.

09.10.2025 біля 22.00 год. він повертався автомобілем до дому та побачив біля продуктового магазину в с. Рівня групу із 7 хлопців на мотоциклах, серед яких був потерпілий. Оскільки це був вечірній час, і на його думку підлітки порушували режим тиші гудінням двигунів, він зупинився, відчинив вікно в автомобілі та зробив зауваження. Однак, хлопці почали поводитися із ним нетактовно, між ними зав`язалася словесна перепалка і він вийшов з автомобіля та підійшов до них. Особливо активним був потерпілий, з ним вони стали сперечатися, оскільки він намагався довести потерпілому, що в такий час слід бути вдома, а також зробив зауваження за зламане крісло на стадіоні, а потерпілий відповідав йому у грубій формі. В процесі суперечки він намагався взяти за шию потерпілого та нагнути, однак той викрутився, став тікати, а тому він в навздогін наніс удар правою ногою попавши потерпілому в ділянку лівого стегна. Після цього, він сів в автомобіль та поїхав до дому. Через 1-2 днів його викликали працівники поліції від яких він дізнався про порушене кримінальне провадження.

На даний час він переосмислив свою поведінку, до неї ставиться вкрай негативно та зробив для себе висновок про недопущення в майбутньому схожих діянь. Розкаюється у скоєному, вину визнає, просить суворо не карати. Від самого початку він намагався врегулювати із матір`ю потерпілого питання відшкодування шкоди, однак в добровільному порядку вона відмовляється приймати будь яке відшкодування.

Зважаючи на те, що обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, за яких визнається вчиненим кримінальне правопорушення, суд, переконавшись, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, не оспорюють їх та надають свою згоду на проведення судового розгляду без їх дослідження, і така позиція є добровільною, а наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України у вигляді позбавлення права на апеляційне оскарження щодо доведеності фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення учасникам кримінального провадження є зрозумілими, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених кримінальних правопорушень, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також процесуальних рішень щодо речових доказів.

Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є доведеною, його дії є правильно кваліфіковані за вказаною кримінально-правовою нормою, оскільки він заподіяв умисно легке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст.50 КК України відповідно до яких покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, але яке має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім цього, у відповідності до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, таке покарання повинне бути призначене у межах, установлених санкцією частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, способу його вчинення, мети та мотиву вказаного діяння, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд зважає, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення щодо малолітньої дитини, в той же час вчинене кримінальне правопорушення є проступком, обвинувачений офіційно працює, за місцем праці та проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах, розкаявся та щиро шкодує про скоєне кримінальне правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю даного кримінального правопорушення.

А тому враховуючи наведені обставини, а також той факт, що обвинувачений має можливість нести фінансові витрати, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченого санкцією кримінально-правової норми за якою обвинувачений притягується до відповідальності, і що саме таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.100 КПК України вирішити долю речових доказів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок.

Речовий доказ: оптичний лазерний диск марки «Verbatim» DVD+R з перекопійованим на нього відео-файлом з камери відеоспостереження, що встановлена на житловому будинку в с. Рівня, вул. Центральна, Верховинського району, Івано-Франківської області та відео-файлом події, яка відбулася 09.10.2025, зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав, на вирок може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1