УХВАЛА

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 477/1722/21

провадження № 51-4845ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вітовського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2025 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року щодо нього.

Встановлені обставини

За вироком Вітовського районного суду м. Миколаєвавід 30 липня 2025 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за:

· ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років;

· ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, звільнено від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності;

· ч. 1 ст. 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк на 2 роки, звільнено від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року ОСОБА_4 відмовлено у поновленні строку апеляційного оскарження вищезазначеного вироку та відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК повернуто апеляційну скаргу.

Суть питання

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону просить переглянути щодо нього кримінальне провадження, посилається, що не перевірено доводів його апеляційної скарги.

Мотиви Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2026 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК і надано строк для усунення недоліків.

Так в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху засудженому було запропоновано конкретизувати:

· порушення допущені судами, в чому їх істотність та як вони могли вплинути на законність прийнятих рішень;

· яке саме рішення апеляційної інстанції він оскаржує та коли воно було прийнято.

Також було акцентовано, що предметом касаційного оскарження можуть бути рішення судів першої інстанції після їх перегляду по суті кримінального провадження в апеляційному порядку, а згідно наявної інформації вирок місцевого суду апеляційним судомне переглянуто, а тому він не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції у цьому провадженні, на цій стадії.

На адресу Верховного Суду 26 січня 2026 року від засудженого надійшла нова касаційна скарга на виконання ухвали Верховного Суду від 24 грудня 2025 року.

Перевіривши доводинової редакції касаційної скарги та судові рішення, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Оскільки вирок Вітовського районного суду м. Миколаєвавід 30 липня 2025 року не переглядався в апеляційному порядку, він, відповідно до вимог ч. 1 ст. 424 КПК, не може бути предметом касаційного оскарження.

Таким чином, поки вирок районного суду не буде переглянуто в апеляційному порядку, оскарженню підлягає лише ухвала Миколаївського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року про повернення апеляційної скарги.

Однак у касаційній скарзі засуджений не наводить підстав оскарження ухвали апеляційного суду, якою було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Вітовського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2025 року щодо нього.

Як убачається з ухвали апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року апеляційну скаргу було подано 06 жовтня 2025 року через адміністрацію Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» та 08 жовтня 2025 року вона надійша до Вітовського районного суду Миколаївської області.

Також в ухвалі зазначено, що ОСОБА_4 30 липня 2025 року був присутній при проголошенні оскаржуваного вироку, отримав вирок у цей же день, йому було роз`яснено порядок і строк оскарження вироку, він мав можливість упродовж встановленого законом строку самостійно або з допомогою захисника в строк до 29 серпня 2025 року включно подати апеляційну скаргу.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ОСОБА_4 не навів поважних причин пропуску строку та відмовила у задоволенні його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку.

У касаційній скарзі засуджений не навів конкретних доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі цього судута не зазначив, чому висновки апеляційного суду про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження є помилковими, і які обставини про це свідчать.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті провадження за його касаційною скаргою на вирок Вітовського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2025 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3