Виноградівський районний суд Закарпатської області
__________________________________________________________________________
Справа № 299/328/26
Номер провадження 1-кс/299/58/26
У Х В А Л А

30.01.2026 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного - ОСОБА_5 , перекладача - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000052, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, українця, раніше судимого,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підозрюваного за ч.3 ст. 332 КК України.

Вказане клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим вироком Виноградівського районного суду від 12.09.2023 за ч. 2 ст. 332 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України строком на 1 рік, та притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні № 0000682 від 14.10.2023, обвинувальний акт у якому 13.12.2023 скеровано до Виноградівського районного суду, на шлях виправлення і перевиховання не став та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, у листопаді 2025 року ОСОБА_5 , будучи уродженцем с-ща Вилок Берегівського району та обізнаним, як місцевий житель, про місце розташування державного кордону України, знаючи про існування явища нелегальної міграції, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з особою матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (Особа № 1) та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, сприяв за грошову винагороду у невстановленому досудовим розслідуванням розмірі у незаконному переправленні через державний кордон України поза пунктами пропуску громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який достовірно знаючи про Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 про введення воєнного стану в Україні та про загальну мобілізацію, а також про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 23 до 60 років, окрім виключень вказаних у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою уникнення мобілізації мав намір незаконно потрапити через кордон України до країн Європейського Союзу, зокрема до Угорщини.

Відповідно до заздалегідь розробленого невстановленою досудовим розслідування особою злочинного плану ОСОБА_5 залучив особу, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження (Особа № 2), якій надав гумовий човен, грошові кошти в розмірі 300 доларів США за сприяння у незаконному переправленні ОСОБА_8 через державний кордон України поза пунктами пропуску та надав вказівку прибути 29 листопада 2025 року близько 21 години до річки Тиса на околиці с-ща Вилок Берегівського району, підготувати наданий надувний човен для успішного подолання річки Тиса в обхід контрольного посту Державної прикордонної служби України та очікувати ОСОБА_8 , який мав намір незаконно перетнути державний кордон України.

Крім цього, на виконання злочинного плану ОСОБА_5 залучив особу матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 1), якому надав вказівку прибути 29 листопада 2025 року, близько 21 години на околицю вулиці Ласло Коложварі (Маяковського) в с-щі Вилок Берегівського району, де зустріти ОСОБА_8 , навиконання якої особа матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 1) прибув на попередньо вказані ОСОБА_5 час та місце, де зустрів ОСОБА_8 , якого туди на виконання злочинного плану, шляхом забезпечення безпечного маршруту для обходу прикордонних постів для подальшого незаконного перетину кордону України за грошову винагороду у розмірі 5 000 євро привіз ОСОБА_9 , керуючи легковим автомобілем марки «Volkswagen Passat B7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого наказав вийти з транспортного засобу та очікувати на особу, яка здійснить його безпосереднє незаконне переправлення через державний кордон України з Угорщиною.

Після зустрічі ОСОБА_8 особа матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 2) надав вказівку останньому рухатися за ним в пішому порядку, надавши при цьому інструкції щодо напрямку руху до державного кордону України.

Надалі, ОСОБА_8 у супроводі особм матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 1) околицею с-ща Вилок Берегівського району прибули до річки Тиса, де на них вже очікувала особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження (Особа № 2), та за допомогою надувного човна втрьох переплили річку Тиса на інший берег в напрямку с. Тисобикень Берегівського району.

Після успішного подолання річки особа матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 1) продовжив здійснювати супровід ОСОБА_8 заздалегідь розробленим маршрутом через лісисту місцевість та дамбу, яка знаходиться у безпосередній близькості до державного кордону України, надсилаючи при цьому геолокацію про місце їхнього перебування на мобільний телефон ОСОБА_5 , для того, щоб останній бачив їхнє пересування.

Однак, 30.11.2025 о 00 годині 40 хвилин особуа матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 1) та ОСОБА_8 були виявлені військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 на відстані 50 метрів до лінії кордону в напрямку 91 прикордонного знаку та затримані за спробу його незаконного перетину поза пунктом пропуску.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, раніше судимого, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом проведення огляду місця події, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом огляду предмету та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України. У відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, а в разі доведення його вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, який інкримінується ОСОБА_5 є у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочині і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України.

Підтвердженням наявного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є те що ОСОБА_5 , під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати на територію яка перебуває в тимчасовій окупації, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати обвинуваченого та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.

2. Незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_5 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження може вступати у поза процесуальні відносини свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показів і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких.

3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Знаходячись на волі підозрюваний ОСОБА_5 зможе використовуючи свої зв`язки координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджанням досудового розслідування.

Також згідно вироку Виноградівського районного суду від 12.09.2023 за ч. 2 ст. 332 КК України ОСОБА_5 , засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбуванням основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Окрім цього, відносно ОСОБА_5 , перебувають на розгляді у Виноградівському районному суді матеріали кримінального провадження №0000682 від 14.10.2023 року у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та матеріали кримінального провадження № 0000280 від 29.04.2024 року у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Підставою застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що ОСОБА_5 працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Отже, наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дають підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали, зазначивши, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину за ч.3 ст.332 КК України, що є ризиком того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність та переховуватися від слідства та суду, а тому будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 заперечила щодо доводів клопотання. Вказала, що у клопотанні не вказано недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказує, що що ризики заявлені прокурором відповідно до п.1 та п.3 ч.1 ст. 177 КПК України щодо підозрюваного в даному кримінальному провадженні відсутні з огляду на таке.

1. Прокурор вказував на такий ризик, як запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України), оскільки підозрюваному інкримінується злочин за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, що на думку прокурора є самостійною підставою для переховування від слідства і суду.

Сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. Небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Рішення ЄСПЛ по справі «Каучор проти Польщі» від 3 лютого 2009 року (скарга N0 45219/06)..

Відтак, вважає заявлений ризик є безпідставним і необґрунтованим.

2. Наступний ризик на який вказує прокурор - ризик, як запобігання спробам незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні (п.3 ч.І ст. 177 КПК України). Зі змісту клопотання слідує, що мова йде про свідків, які допитані слідчим суддею. Даний ризик може бути замінений на покладенням на підозрюваного обов`язку обмежитись в спілкуванні зі свідками і понятими.

Тому заявлений ризик є безпідставним і нічим не підтверджений.

3. Прокурор і слідчий вказує на такий ризик, як запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.3 ст. 177 КПК України).

Перешкоджання кримінальному провадженню також має бути підтверджена та доведена: які саме дії особи слідчий/прокурор оцінює як перешкоджання, а також в який саме спосіб особа таким діями реально заважає здійснювати досудове розслідування. Відтак ризик є безпідставним.

З вказаних підстав в задовленні клопотання просила відмовити взагалі. Однак за необхідності вважала за можливе призначити особисте зобов`язання.

Підозрюваний у судовому засіданні щодо клопотання заперечив та пояснив, що від слідства не переховується.

Під час розгляду клопотання досліджено наступні докази: витяг з ЄРДР №0000052, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, копію постанови про виділення матеріалів досудового розслідування, Рапорт від 30.11.2025 року, копію повідомлення про виявлення кримінального правопорушення, копію протоколу огляду місця події від 30.11.2025року, копію доручення, в порядку ст..40 КПК України, про проведення слідчих (розшукових) дій, копію повідомлення щодо виконання доручення, копії протоколів допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , копію протоколу огляду предмету, протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , копію вимоги про наявність судимості, копію повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 28.01.2026 року, копію протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_5 , копію Виписки-епікриза із медичної картки стаціонарного хворого № 17512, копію довідки ДУ «Центр пробації», копію розпорядження про виконання судового рішення (вироку), що набрало законної сили, копію вироку Виноградівського районного суду від 12.09.2023 року, копію обвинувального акту від 11.12.2023 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.332 КК України, копію обвинувального акту від 04.01.2025 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.194 КК України.

Заслухавши доводи прокурора та слідчого, які клопотання підтримали, підозрюваного та захисника, які просили у задоволенні клопотання відмовити, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

У відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року N 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року N 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором доведено, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 9 років.

Однак, згідно статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Доказів того, що обвинувачений якимось чином впливатиме на свідків, переховуватиметься від слідства чи суду або вчинятиме інші злочини - не має, а зазначені у клопотанні є виключно припущеннями слідчого.

Діяння, у яких обвинувачується ОСОБА_5 згідно повідомлення ОСОБА_5 про підозру, мали місце у листопаді 2025 року. З цього часу минув значний проміжок часу, а відтак доводи клопотання про можливість підозрюваного впливати на свідків, спотворювати або приховувати докази позбавлені логічного змісту.

Слідчий судя звертає увагу, що свідки у кримінальному провадженні були допитані слідчим суддею в судовому засіданні.

Подані слідчим матеріали обставини переховування ОСОБА_5 від слідства не підтверджують.

В свою чергу невизнання вини у пред`явленому обвинувачені не може слугувати для суду підставою для обрання підозрюваному найсуворішого виду запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання, а також те, що прокурор не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити та постановити ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, з встановленням певних процесуальних обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 193-194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 - відмовити.

Обрати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без засобів електронного контролю, строком на 60 днів, починаючи з 30.01.2026 року по 30.03.2026 року включно.

Заборонити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за адресою АДРЕСА_1 цілодобово.

Покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

4) здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу передати для виконання до ВП №1 Берегівського РВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області для негайного поставлення на облік ОСОБА_5 , до якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Працівники поліції з метою контролю за поведінкою мають право з`являтися в житло, в якому проживає ОСОБА_5 , вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Копію ухвали суду вручити підозрюваному, прокурору та захиснику.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1