Провадження №: 1-в/336/196/2025
Ухвала

Іменем України

10 жовтня 2025 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,засудженого ОСОБА_4 ,представника Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання,-

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Клопотання мотивовано тим,що вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.07.2022 р.він засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі,на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Вироком Запорізького апеляційного суду від 23.02.2023 р.вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.07.2022 р.в частині призначення покарання скасований,призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки,на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ч.3 ст.55 КК України,у разі застосування ст.77 КК України строк додаткового покарання обчислюється з моменту набрання вироком законної сили.

Вирок суду набрав законної сили 23.02.2023 р.,строк додаткового покарання за цим вироком обчислюється з 23.02.2023 р.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2025 р.,яка набрала законної сили 30.07.2025 р., ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання після закінчення іспитового строку,наразі на виконанні Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області перебуває вирок суду від 23.02.2023 р.в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки,станом на 28.07.2025 р. ОСОБА_4 відбуто строк додаткового покарання 2 роки 5 місяців 5 днів.

На обґрунтування підстав для прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання ОСОБА_4 посилається на наступні обставини: він вперше скоїв дорожньо-транспортну пригоду з необережності, за відсутності будь-яких обставин, що обтяжують покарання; за час перебування на обліку і по теперішній час він не скоїв будь-яких кримінальних чи адміністративних правопорушень; має позитивну характеристику за місцем роботи; відбув більше половини цього додаткового покарання, набувши таким чином право на умовно-дострокове звільнення від відбування цього додаткового покарання; сукупність всього цього об`єктивно засвідчує те, що він повністю виправився.

Крім того,на утриманні засудженого перебуває дружина особа з інвалідністю 2 групи,яка після перенесених операцій потребує стороннього догляду та медичного супроводу,засуджений має у власності автомобіль,однак позбавлений права керування ним,а дружина не отримувала такого права,що унеможливлює користування автомобілем в інтересах сім`ї.

З посиланням на норми ст.55 ч.3,ст.81 ч.2,ст.81 ч.3 п.1 КК України,просить суд звільнити його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Засуджений в судовому засіданні підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 (в режимі відеконференції) звернула увагу суду на обставини,зазначені за змістом клопотання,які є підставами для задоволення клопотання.

Представник Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області не заперечувала щодо задоволення клопотання,зазначила,що на час розгляду клопотання невідбутий строк додаткового покарання становить 5 місяців 5 днів..

Прокурор вважає можливим задовольнити клопотання засудженого як ґрунтоване на законі та підтверджене письмовими матеріалами.

Вирішуючи питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.07.2022 р. ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі,на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Вироком Запорізького апеляційного суду від 23.02.2023 р.вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.07.2022 р.в частині призначення покарання скасований,призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки,на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ч.3 ст.55 КК України,у разі застосування ст.77 КК України строк додаткового покарання обчислюється з моменту набрання вироком законної сили.

Вирок суду набрав законної сили 23.02.2023 р.,строк додаткового покарання за цим вироком обчислюється з 23.02.2023 р.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2025 р.,яка набрала законної сили 30.07.2025 р., ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання після закінчення іспитового строку,наразі на виконанні Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області перебуває вирок суду від 23.02.2023 р.в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки,станом на 28.07.2025 р. ОСОБА_4 відбуто строк додаткового покарання 2 роки 5 місяців 5 днів.

Вирішуючи питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з вимогами ч.1 та п.1 ч.2 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема пунктом 2 частини першої статті 537 цього Кодексу

Згідно ч.2 ст.50 КК України кримінальне покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України,умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Таким чином, підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання складається з двох обов`язкових елементів:

- доведення засудженим свого виправлення через сумлінну поведінку і ставлення до праці (ч.2 ст.81 КК)

- фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання (ч.3 ст.81 КК).

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Положеннями ч.1 ст.6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Відповідно до ст.50 КК України,покарання є заходом примусу,що застосовується від імені держави за вироком суду до особи,яку визнано винною у вчиненні злочину,і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Примус, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незважаючи на великі потенційні можливості, примус є не головним, а крайнім засобом боротьби зі злочинністю. Сила примусу, що міститься в санкції кримінально-правової норми Особливої частини КК України, має бути необхідною і достатньою для реалізації завдань, визначених у ст. 1 КК України.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронної системи не допустити безкарності злочинних діянь. Саме безкарність є тим ґрунтом, на якому формується і поширюється правова байдужість у суспільстві.

З наведеного вище вбачається, що є неприпустимим створення відчуття безкарності, яке може утворитися, як у засудженого, щодо якого застосовано покарання за вчинення тяжкого злочину, так і у стороннього спостерігача.

Також не слід залишати поза увагою такий елемент верховенства права як справедливість. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років. Позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років. При призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким»№2 від 26 квітня 2002 року згідно з ч.1 ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Згідно з п. 10 вищевказаної постанови, коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.

Відповідно до положень п.п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

Встановлені вище дані свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення і до нього можливо застосувати інститут умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.81 Кримінального кодексу України, ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд-

постановив:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на невідбутий строк 5 місяців 5 днів .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня проголошення ухвали, а для осіб, які не викликались в судове засідання - з дня отримання ними копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1