Справа № 991/665/23
Провадження №21-з/991/7/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

представника військової

частини НОМЕР_1 (у режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

засудженого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

представник потерпілого ДП «Агентство місцевих доріг Полтавської області» не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду заяву представника військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_5 про роз`яснення вироку колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 27 січня 2026 року стосовно засудженого ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000238 від 25 березня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

02 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла заява представника військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_5 про роз`яснення вироку колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 27 січня 2026 року стосовно засудженого ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000238 від 25 березня 2019 року, в якій він просить роз`яснити вказане судове рішення, а саме: чи розповсюджується додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 2 роки на військову службу майора ОСОБА_6 , зокрема його обіймання посад та виконання у зв`язку із цим обов`язків пов`язаних із адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на посадах, що передбачені для осіб офіцерського складу? Чи дозволяється майору ОСОБА_6 обіймати посаду начальника інженерної служби військової частини НОМЕР_1 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції в частині додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 2 роки? Чи дозволяється майору ОСОБА_6 обіймати інші посади, які передбачені для осіб офіцерського складу з урахуванням мотивів суду в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 2 роки? Заява мотивована тим, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 січня 2025 року №10, майора ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду начальника інженерної служби військової частини НОМЕР_1 . З дня набрання рішення суду законної сили, в частині призначення додаткового покарання, майор ОСОБА_6 обмежений у праві обіймати посади та виконувати обов`язки за посадами, які пов`язані з організаційно - розпорядчими та адміністративно - господарськими функціями, що фактично забороняє йому обіймати всі посади для осіб офіцерського складу. Переведення майора ОСОБА_6 на нижчі посади, у даному випаду на солдатські, є неможливим, оскільки посади солдатського складу не передбачають обов`язки за посадами, пов`язаними з організаційно - розпорядчими та адміністративно - господарськими функціями. Згідно судового рішення необхідно здійснювати відрахування з місячного грошового забезпечення майора ОСОБА_6 в дохід держави 20% за виконання ним обов`язків за посадою, що заборонено йому обіймати згідно призначеного додаткового покарання. На його думку, обсяг повноважень та обов`язків у розрізі ухваленого додаткового покарання свідчить про обмеження майора ОСОБА_6 у виконанні обов`язків за його діючою посадою та унеможливлює його переміщення на іншу посаду з огляду на його приналежність до осіб офіцерського складу (старшого офіцерського складу).

Представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Захисник засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав заяву, просив її задовольнити, оскільки має місце колізія законодавства.

Засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні заяву підтримав, просив дозволити йому продовжувати виконувати посадові обов`язки за посадою.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, оскільки роз`яснення порядку виконання вироку у частині додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю покладено відповідно до ст.18 Закону України "Про пробацію" на відповідних посадових осіб цього державного органу.

Представник потерпілого ДП «Агентство місцевих доріг Полтавської області» не з`явився, відповідно до ч.2 ст.380 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судової справи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Роз`яснення рішення - це викладення рішення у більш ясній і зрозумілій формі.

Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Таким чином, роз`яснення судового рішення є одним із способів усунення його недоліків, які стосуються недотримання його ясності та визначеності, а тому судове рішення не може містити положень, що викликають суперечки під час його виконання.

Роз`яснюючи вирок, ухвалу, суд не вправі змінювати зміст вироку, ухвали, тобто не має права змінювати зміст відомостей, викладених у вироку або ухвалі. Вимоги, які пред`являє кримінальний процесуальний закон до змісту ухвали або вироку, містяться у ст.372, 374 КПК України.

Статтею 58 КК України визначено, що покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених КК України, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Тобто вичерпний перелік обмежень у результаті призначення основного виду покарання стосовно засудженого ОСОБА_6 у відповідності до ст. 58 КК України є таким: не може бути підвищений за посадою; не може бути підвищений у військовому званні; строк покарання не зараховується йому у строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання та із суми грошового забезпечення засудженого проводиться відрахування у дохід держави в розмірі, який встановлений вироком суду.

Відповідно до п.142 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджене Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року (далі-Положення) визначено, що військовослужбовці, до яких застосовано такі покарання, як арешт або службове обмеження для військовослужбовців, не можуть бути переміщені до нового місця служби, крім випадку, передбаченого пунктом 112 цього Положення, або підвищені у військовому званні, призначені на вищу посаду.

Так, пунктом 112 Положення передбачено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Вироком Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 27 січня 2026 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок Вищого антикорупційного суду від 27 червня 2024 року скасовано та ухвалено новий вирок згідно якого визнано невинуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України. Крім того, визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.210 КК України, та призначено за ч.2 ст.210 КК України покарання у виді 2 років службового обмеження з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20% з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з організаційно - розпорядчими та адміністративно - господарськими функціями на підприємствах, установах та організаціях державної та комунальної власності на строк 2 роки.

Зі змісту вироку колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 27 січня 2026 року вбачається, що він містить у собі посилання на норми діючого кримінального закону, викладений чіткими зрозумілими реченнями і не містить у собі труднощів для розуміння його точного змісту, є доступним для сприйняття та є таким, що не припускає неоднозначного свого тлумачення. Зміст його резолютивної частини полягає у призначенні у відповідності до вимог ст.58, 65 КК України покарання у виді та розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.210 КК України.

Текст заяви свідчить про те, що представник військової частини розуміє види покарань, які призначено засудженому, та підставою для невиконання вироку в частині призначеного додаткового покарання посилається на Положення, яке не має вищої юридичної сили, ніж КК України та КВК України. Колегія суддів не вбачає у даному випадку колізії законодавчих актів, як зазначив захисник, оскільки Положення є підзаконним актом, норми якого не можуть суперечити Законам України, у тому числі КК та КВК України.

Відповідно до ч.2,3 ст.30 КВК України виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, призначеного як додаткове покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк, під час відбування основного покарання покладається на адміністрацію кримінально-виконавчої установи, командування дисциплінарного батальйону, військової частини чи начальника гарнізону. Адміністрація кримінально-виконавчої установи, командування дисциплінарного батальйону, військової частини чи начальник гарнізону, де відбуває покарання особа, засуджена до додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, не може використовувати засудженого на роботах, виконання яких йому заборонено згідно з вироком.

Згідно ч.1 ст.13 КВК України уповноважений орган з питань пробації у межах своїх повноважень забезпечує, у тому числі, виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських чи виправних робіт, пробаційного нагляду, а також штрафу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про пробацію" орган пробації у межах своїх повноважень організовує, у тому числі, здійснення нагляду за засудженими; виконання покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, пробаційного нагляду; соціально-виховну роботу із засудженими.

Колегія суддів зазначає, що можливість застосування вимог п.112, п.142, п.145 Положення, направлення або переміщення військовослужбовця до нового місця служби, відрядження, належить виключно до компетенції командування військової частини, а не суду, тому відсутні підстави роз`яснення вироку суду.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає будь-яких підстав для роз`яснення вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.369, 372, 380, 418, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Заяву представника військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_5 про роз`яснення вироку колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 27 січня 2026 року стосовно засудженого ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000238 від 25 березня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3