ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6100/20
Провадження № 1-кп/362/127/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Васильківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000063 від 15.07.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Капітанка, Голованівського р-ну, Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого технічним директором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345-1 КК України,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_11 , 07.07.2020 року, близько 13 год. 30 хв. перебуваючи на лісовій дорозі, поблизу лісового масиву, що знаходиться із північної сторони с. Плесецьке Васильківського (нині Фастівського) району Київської області вступив в словесний конфлікт із громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , під час якого взяв в обидві руки частину дерев`яного дрючка, що відломився від дерева сосни і лежав на землі, яким умисно наніс удар в ліву частину шиї ОСОБА_8 , завдавши останньому тілесне ушкодження у виді садна на шиї зліва, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 , свою вину у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення не визнав та показав, що в липні 2020 року, в денний час, він приїхав на земельну ділянку, яка знаходиться поблизу Плесецького гранкар`єру, на якій він здійснює господарську діяльність, де йому охоронник повідомив про те, що слідом за ним їхав легковий автомобіль, який зупинився і стояв на лісовій дорозі, не доїхавши до місця проведення ним робіт. Оскільки раніше на об`єкт, де він проводив роботи приїзджали різні особи, які намагалися вплинути на його діяльність, ставлячи перед ним різні незаконні умови, він пішов до легкового автомобіля і побачив у ньому двох молодих чоловіків. Він запитав в них про те, що вони тут роблять. Один із них відповів, що він являється помічником депутата і показав посвідчення. Він не ознайомився із змістом посвідчення та не вияснив якого рівня являється депутат. Розвернувшись, він став повертатися на місце своєї роботи. Слідом за ним стали йти чоловіки, які знаходилися в легковому автомобілі і наздогнавши його стали запитувати в нього де знаходиться державний акт на земельну ділянку, на якій він проводить роботи. При цьому, чоловіки вели себе агресивно. Їх було двоє і вони були значно молодші за нього, а тому побоюючись за своє життя, він взяв із землі частину гілки сосни, після чого чоловіки відбігали від нього, а він став повертатися на місце своєї роботи, тримаючи в ріках гілку сосни. В цей час він почув позаду себе шум. Коли він розвернувся, то побачив, що до нього швидко наближається один із чоловіків, який хотів нанести йому удар. Проте, коли він розвертався, тримаючи в руках гілку сосни, той чоловік сам наштовхнувся на гілку, яку він тримав в руках. В цей же час другий чоловік наніс йому удар в обличчя, завдавши йому тілесні ушкодження. Після цього обидва чоловіки сіли в легковий автомобіль і поїхали, а він викликав працівників поліції, які проводили розслідування, але результати слідства йому не відомі.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що на початку липня 2020 року він разом із знімальною групою приїхав на службовому автомобілі Mitsubishi сірого кольору в с. Плесецьке Васильківського району до кар`єру де працював ОСОБА_11 в рамках редакційного завдання, яке знаходиться в матеріалах справи. Вони, а саме він і ОСОБА_13 були з посвідченнями та були одягнути в брендованому одязі «Стоп корупція ТВ». Коли вони під`їхали до воріт, то до них вийшов ОСОБА_11 . Були тут неодноразово та знали, що там відбувається незаконний видобуток піску, є справи про це. Вони від іменні інформаційного агентства постійно контролюють цю діяльність. ОСОБА_11 вийшов до них, вони представились, так як вони завжди показують посвідчення, і задають запитання. Коли вийшов ОСОБА_11 , то він був агресивний, почав сваритися і не відповідав на їхні запитання. ОСОБА_11 намагався вихопити телефон у його колеги ОСОБА_14 , але це у нього не вийшло. Колега побіг в бік лісу, ОСОБА_11 намагався догнати його, але не зміг, а потім він підняв велике поліно, це все знімалось на камеру мобільного телефону. Після того, як ОСОБА_11 став вести себе агресивно він став знімати конфлікт на камеру мобільного телефону. Коли ОСОБА_11 стояв, він думав, що він їх полякає, а ОСОБА_11 якось зреагував не так. Він думав, що ОСОБА_11 був в стані афекту. Під час конфлікту ОСОБА_11 вдарив його поліном в шию, йому пощастило що поліно було трухляве і зламалося, він не зрозумів як це сталось. Після цього ОСОБА_11 відійшов, він не пам`ятає куди бо був в шоці. Поліцію тоді не викликали, бо там не було зв`язку, і його стан був такий собі. Потім вони із ОСОБА_15 поїхали в лікарню на службовому авто, де його обстежили, і повідомили, що у нього легкий струс мозку. Йому дали ліки і запропонували госпіталізацію, але він відмовився. На той час він був кореспондентом, працював вже декілька років. Разом із ОСОБА_14 вони були одягнені у фірмову футболку Інформагентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а інвентар (камери і мікрофон) лежали в багажнику машини. Про причину свого приїзду вони ОСОБА_11 не встигли повідомити в зв`язку із тим, що він став вести себе агресивно.

Допитаний в судому засіданні свідок ОСОБА_12 , суду показав, що в липні 2020 року йому і ОСОБА_8 редакцією Інформагентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » було доручено редакційне завдання по розслідуванню незаконного видобутку піску на території Київської області. Виконуючи завдання, вони із ОСОБА_8 на службовому автомобілі приїхали в село Плесецьке Васильківського району Київської області. Вони були одягнуті в білі футболки із написом «Стоп Корупція». Коли вони приїхали до необхідного їм місця, близько 11 години, то там зустріли раніше невідомого їм чоловіка, який розмовляв на підвищеному тоні. Він почав знімати їхнє спілкування на камеру мобільного телефону. Чоловік висловив до нього претензії із приводу зйомки на мобільний телефон, після чого схватив дерев`яну колоду довжиною 1 метр та товщиною 10 см та став бігати за ним та ОСОБА_8 . Потім чоловік розвернувся та пішов від них. ОСОБА_8 пішов слідом за чоловіком і в цей момент чоловік розвернувся і наніс ОСОБА_8 удар колодою у ліву сторону шиї та пішов від них. ОСОБА_8 було завдано тілесне ушкодження, а тому він відвіз його до лікарні Голосіївського району м. Києва, а потім вони поїхали в редакцію Інформагентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Йому відомо, що ОСОБА_8 , являється тренером по боксу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показав, що він працює охоронцем на виробництві, що знаходиться поблизу с. Плесецьке і яким керує ОСОБА_11 . В липні 2020 року, в денний час він знаходився на своєму робочому місці, охороняючи в`їзд на виробництво, на яке автомобілем заїхав ОСОБА_11 . Пропускаючи автомобіль ОСОБА_11 він помітив легковий автомобіль, який їхав і зупинився на лісовій дорозі на відстані близько 50 метрів від виробництва. Про це він повідомив ОСОБА_11 , який пішов до вказаного автомобіля. Він почув, що між ОСОБА_11 та двома чоловіками які вийшли із автомобіля сірого кольору відбулась розмова на підвищеному тоні. Виходячи із поведінки незнайомих він зробив висновок, що вказані особи звернулися до ОСОБА_11 із протиправними вимогами. Коли ОСОБА_11 через 10 хв. повернувся назад він відкрив ворота та побачив, що у нього їде кров з носа, і він попросив його викликати поліцію. Відеокамер та мікрофону він у чоловіків не бачив і вони на територію виробництва не заходили. Самого конфлікту між ОСОБА_11 і приїжджими особами він не бачив.

Протоколом проведення слідчого експерименту та дослідженого відеозапису в судовому засіданні до нього за участю потерпілогоОСОБА_8 від 29.07.2020 року, згідно якого вбачається, що останній відтворив обставини події, що відбулися між ним та ОСОБА_11 07.07.2020 року, а саме ОСОБА_8 розповів, що він разом із колегою ОСОБА_14 07.07.2020 року приїхали до с.Плесецьке відзняти та зібрати інформацію щодо видобутку незаконного піску. Приїхавши на підприємство, яке знаходиться в с.Плесецьке в лісі, коли вони під`їхали до цього підприємства вони побачили, що із воріт виїжджає вантажівка завантажена піском, вони це зафіксували на камеру, а в цей час вони знаходилися в машині. Потім вони побачили, що після того як виїхала вантажівка, вийшов на той час їм невідомий чоловік. Далі коли він вийшов вони теж вийшли із машини та не взяли із собою мікрофон та камеру, яка у них була на готові. Вони підійшли до цій людини запитали у неї, що це за підприємство, представилися, показали свої посвідчення кореспондентів. Чоловік одразу був налаштований агресивно почав кричати чого вони приїхали, які у них права. Далі вони почали йому казати, що у них є інформація, що тут видобувають незаконно пісок. І його колега ОСОБА_14 коли побачив його агресивний настрій почав все знімати на мобільний телефон. Коли чоловік побачив телефон то сказав навіщо ви знімаєте не маєте на це право і почав виривати із рук телефон, у нього це не вийшло. Потім чоловік почав кричати, що спалить їм машину. Він швидким ходом пішов до лісу, взяв колоду, добре, що вона була трухлява, коли він її взяв він погнався за його колегою ОСОБА_14 , а він залишився на місці бо не зрозумів, що сталося. Коли чоловік побіг за ОСОБА_14 , ОСОБА_14 тікав від нього ще намагався все це знімати на мобільний телефон, як він за ним біг. Не наздогнавши ОСОБА_14 , чоловік повернувся до нього, а він стояв на місці і побіг на нього, а він від нього відскочив на небезпечну відстань та крикнув йому, що ти робиш, зупинись. Чоловік спочатку побіг, а потім зупинився перед ним і нічого не зробив, потім розвернувся до нього спиною та пішов знову до ОСОБА_14 , а він пішов за чоловіком для того, щоб вихопити у нього цю колоду, оскільки він переживав, щоб той нікого не вдарив. Коли він підійшов зі спіни до цього чоловіка той почув його кроки, розвернувся та з розмаху ударів його колодою по шиї. Колода розламалася на шматок, а ще частина колоди вдарила їх автомобіль, бо ця подія відбувалася біля автомобілю. В цей час його колега ОСОБА_14 це все знімав на мобільний телефон, який є єдиним свідком. Потім чоловік розвернувся та пішов у бік свого підприємства. До нього підійшов ОСОБА_14 та побачив, що на ньому була кров на шиї, ухо було синім, а тому запропонував йому поїхати до лікарні. Вони сіли в машину та поїхали у лікарню (т.1 а.с.172-177).

Досліджених в судовому засіданні відео файлів наявних на DVD - дисків для лазерних систем зчитування, марки «Verbatium», об`ємом 4,7 Гб з номером MAP630XB15173691, що на першому відрізку відео, видно, як потерпілий ОСОБА_8 притримує ОСОБА_11 , а чоловік, який знімає на відео каже, що людина налаштована на них агресивно замість того, щоб пояснити на скільки вони тут законно працюють, людина погрожує спалити автомобіль, а потім чоловік, який знімає каже ОСОБА_11 , навіщо ви погрожуєте спалити автомобіль, а ОСОБА_11 їм каже, що ви тут робити, на що чоловік, який знімає каже йому, що вони приїхали фіксувати, а ОСОБА_11 їм каже ви не маєте на це право. Потім ОСОБА_11 починає бігти за чоловіком, який знімає, а за ним біжить потерпілий ОСОБА_8 . Між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 починається штовханина. Потім ОСОБА_11 йде та бере колоду та з нею починає бігти за чоловіком, який знімає, а той від нього втікає. На другому фрагменті відео файлу, вбачається, що ОСОБА_11 біжить із колодою за потерпілим ОСОБА_8 , а чоловік який знімає кричить йому не чіпай машину. ОСОБА_11 повертається спиню до потерпілого ОСОБА_8 та починає йти в сторону чоловіка, який знімає відео, а потерпілий в цей час починає із заду бігти за ОСОБА_11 , а ОСОБА_11 різко повертається та наносить удар потерпілому ОСОБА_8 колодою в ліву сторону шиї. Під час нанесення удару колода переломилася на дві частини, одна частина якої відлітає, а друга частина - залишається в руках ОСОБА_11 , яку потерпілий ОСОБА_8 став у нього забирати. На третьому відрізку відео, вбачається, щоу потерпілого ОСОБА_8 наявний поріз на лівій стороні шиї, а чоловік, який знімає каже, що здійснено напад, а саме розбили шию і все це здійснено у Васильківському районі у с. Плесецькому, де також на відео подалі в стороні від потерпілого стоїть ОСОБА_11 та намагається знімати чоловіків на мобільний телефон (т. 1 а.с. 170, 225).

Оригіналом медичної довідки №5680 від 07.07.2025 року, згідно якої потерпілий ОСОБА_8 , 1981 року звернувся до травматологічного пункту 07.07.2020 року о 15 год. 25 хв. КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Голосіївського району м. Києва, де зазначено діагноз: Забій, садно шиї зліва, рекомендації: консультація нейрохірурга, черговий травматолог ОСОБА_17 (т. 1 а.с.221).

Із висновку експерта № 215 від 13.08.2020 року дослідженому в судовому засіданні вбачається,що у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у виді садна на шиї зліва, яке спричинено від дії тупого предмету із обмеженою поверхнею, якою могла бути дерев`яна колода. Дані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах, викладених потерпілим та свідком під час їх допиту (т. 1 а.с. 228).

ІІІ. Мотиви суду щодо зміни обвинувачення

Досудовим розслідуванням згідно обвинувального акту ОСОБА_11 , висунуто обвинувачення в тому, що він 07.07.2020 року, близько 13 години 30 хвилин, перебуваючи на території гранітного кар`єру в с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області, де у нього виник прямий умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень під час виконання професійної діяльності журналістом ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_11 , достовірно знаючи, про те, що ОСОБА_8 , являється журналістом, а саме перебуває на посаді кореспондента ТОВ Інформаційне агентство « ІНФОРМАЦІЯ_3 », усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та свідомо допускаючи їх настання, реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на заподіяння журналісту тілесних ушкоджень у зв`язку із здійсненням ОСОБА_8 , законної професійної діяльності, котрий, відповідно до редакційного завдання, повинен був отримати інформацію щодо незаконного видобутку корисних копалин в межах міста Києва та Київської області, ОСОБА_11 відшукав в лісі палицю та взяв її до правої руки, після чого підійшов до ОСОБА_8 та вказаною дерев`яною палицею наніс йому один удар в область шиї зліва, внаслідок чого ОСОБА_8 було спричинено легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, а його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 345-1 КК України.

В той же час, в ході судового розгляду пред`явлене досудовим розслідуванням обвинувачення свого підтвердження не знайшло, а тому суд вважає, що в діях ОСОБА_11 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 345-1 КК України, враховуючи наступне.

В показах обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_8 по різному повідомляється про обставини конфлікту між ними, а тому суд оцінює вказані обставини виходячи із показів обвинуваченого, потерпілого, свідків: ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , висновку судово-медичної експертизи та наданих стороною обвинувачення відеозаписів окремих епізодів конфлікту, досліджених в судовому засіданні.

Із відеозаписів вбачається, що легковий автомобіль сірого кольору знаходиться на лісовій дорозі, де відбувається конфлікт між чоловіками, при цьому має місце штовханина між учасниками конфлікту, а саме між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_11 піднімає із землі колоду та тримаючи її в руках починає бігти за свідком ОСОБА_12 , який в цей час знімає це на телефон. Потім із іншого відео файлу вбачається, що ОСОБА_11 біжить із колодою за потерпілим ОСОБА_8 , потім зупиняється і розвернувшись йде в зворотню сторону із колодою в руках. В цей час потерпілий ОСОБА_8 підбігає із заду до ОСОБА_11 , який різко розвертається до потерпілого ОСОБА_8 , останній при відсутності загрози його життю і здоров`ю колодою, яку тримав в руках наносить потерпілому удар в ліву частину шиї. При цьому колода розламалася на дві частини, одна із яких залишилася в руках у ОСОБА_11 , яку в подальшому у нього відбирає потерпілий ОСОБА_8 . Потім із іншого відео файлу вбачається, що у потерпілого ОСОБА_8 мала місце подряпина на лівій стороні шиї від нанесеного удару ОСОБА_11 .

Досліджуючи в судовому засіданні обставини конфлікту, суд бере до уваги те, що у відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», журналіст - це творчий працівник, який професійно збирає, одержує, створює і займається підготовкою інформації для засобів масової інформації, виконує редакційно-посадові службові обов`язки в засобі масової інформації (в штаті або на позаштатних засадах) відповідно до професійних назв посад (роботи) журналіста, які зазначаються в державному класифікаторі професій України.

Згідно з приміткою до ст. 345-1 КК України під професійною діяльністю журналіста слід розуміти систематичну діяльність особи, пов`язану із збиранням, одержанням, створенням, поширенням, зберіганням або іншим використанням інформації з метою її поширення на невизначене коло осіб через друковані засоби масової інформації, телерадіоорганізації, інформаційні агентства, мережу Інтернет. Статус журналіста або його належність до засобу масової інформації підтверджується редакційним або службовим посвідченням чи іншим документом, виданим засобом масової інформації, його редакцією або професійною чи творчою спілкою журналістів.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (в редакції чинній на момент події07.07.2020 року) належність журналіста до друкованого засобу масової інформації підтверджується редакційним посвідченням чи іншим документом, виданим йому редакцією цього засобу масової інформації.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 26 вищевказаного Закону (в редакції чинній на момент події07.07.2020 року) журналіст має право відвідувати державні органи влади та місцевого самоврядування, а також підприємства, установи і організації та бути прийнятим їх посадовити особами.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (в редакції чинній на момент події07.07.2020 року) журналіст зобов`язаний представитися та пред`явити редакційне посвідчення чи інший документ, що посвідчує його належність до засобу масової інформації.

Аналогічні вимоги до журналіста передбачені п. 4 ч. 2 ст. 11-1 Закону України «Про державну підтримку медіа, гарантії професійної діяльності та соціальний захист журналіста» журналіст зобов`язаний представлятися та у разі особистої присутності пред`являти документ, що підтверджує його професійну належність.

Як зазначено вище, відповідальність за ч.2 ст. 345-1 КК України настає у випадку вчинення дій, перелік яких наведений у диспозиції цієї норми закону і з настанням тих наслідків, які у ній зазначені виключно у зв`язку із здійсненням цим журналістом законної професійної діяльності. Тобто, такі дії можуть вчинятись із метою перешкодити журналістському розслідуванню, способом його припинення, помстою за діяльність журналіста із метою не допустити такого розслідування у майбутньому, тощо.

Тобто, для встановлення наявності або відсутності умислу на вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345-1 КК України, слід довести, що обвинувачений усвідомлював, що особа, якій він заподіює легкі тілесні ушкодження в той момент перебуває при виконанні законної професійної діяльності вчиняються в зв`язку із здійсненням цим журналістом саме законної професійної діяльності, і є журналістом.

Отже, відповідно до законодавства саме на журналіста покладається обов`язок назватися та пред`явити документ, або іншим чином розпізнати себе як журналіста, а тому лише за виконання всіх цих дій журналістом можна стверджувати, що обвинувачений міг усвідомлювати те, що перед ним знаходиться журналіст, а не інша особа.

Із відео конфлікту, який мав місце в с. Плесецьке Васильківського району Київської області 07.07.2020 року, надане стороною обвинуваченням та відтворені в судовому засіданні, не є повним відео, на якому відображені всі події які мали місце 07.07.2025 року, а лише один з моментів конфлікту між потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_12 та моменту нанесення потерпілому тілесного ушкодження обвинуваченим.

При дослідженні відеозаписів конфлікту суд звернув увагу на дії потерпілого ОСОБА_8 , а саме те, що зупинку автомобіля, яким приїхав потерпілий, було здійснено на лісовій дорозі, яка веде до об`єкту, на якому здійснює господарську діяльність ОСОБА_11 . Сам конфлікт відбувається поруч із автомобілем, на якому приїхав потерпілий, що підтверджує покази обвинуваченого про те, що він сам підійшов до автомобіля потерпілого і став виясняти його особу та причину знаходження в тій місцевості. В той же час, при виконанні редакційного завдання ОСОБА_8 повинен був прибути безпосередньо на об`єкт, відносно якого в нього було редакційне завдання, представитися, надавши своє посвідчення журналіста та редакційне завдання, після чого вияснити необхідні йому питання, але із досліджених відео наданих стороною обвинувачення цього не вбачається.

Із досліджених судом записів також не вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_12 представилися ОСОБА_11 , як журналісти, надали обвинуваченому ОСОБА_11 посвідчення журналістів, редакційного завдання, повідомили про мету свого візиту.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом і обвинувачений при цьому повинен усвідомлювати, що своїми діями перешкоджає законній діяльності журналіста, передбачає суспільно небезпечні наслідки таких дій і бажає їх вчинити.

З об`єктивної сторони перешкоджання здійсненню журналістом законної професійної діяльності є діянням, що неправомірно ускладнює або унеможливлює здійснення такої діяльності.

Наведене свідчить про відсутність в діях ОСОБА_11 в даному випадку, як об`єктивної так і суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345-1 КК України.

Суд враховує те, що відеозаписи досліджені судом були отримані та приєднані до матеріалів кримінального провадження у порядку, передбаченому КПК України. На думку суду, під перешкодою у здійсненні журналістської діяльності необхідно розуміти умисні дії особи метою яких є перешкодити журналісту вчиняти певні дії, як то: збирати матеріали, робити репортаж, брати інтерв`ю тощо. Мотивом для вчинення таких дій особи також може бути помста за здійснену журналістом діяльність, у тому числі і з метою не допустити діяльність журналіста у майбутньому. Між тим, у ході судового розгляду, було встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_18 були завдані не з метою перешкодити будь-якій діяльності особам, які приїхали на місце де відбувся конфлікт, а внаслідок того, що ОСОБА_11 , сприйняв потерпілого ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_12 , як осіб, які можуть становити йому загрозу в його діяльності, а ні як журналістів, які приїхали відзняти та зібрати інформацію щодо видобутку незаконного писку.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання щодо конкуренції версій сторін обвинувачення та захисту стосовно подій інкримінованого кримінального правопорушення, суд зауважує на нижченаведеному.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення й у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до частини 1 статті 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див. Рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості підозрюваного чи обвинуваченого після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

В свою чергу, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

При цьому поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону (див. постанову Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Згідно ч. 3 ст. 62 КК України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із досліджених судом відеозаписів вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 як журналіст не був зовнішньо забезпечений документами, знаковими, сигнальними та іншими засобами позначення особи представника преси.

У зв`язку з цим усвідомлення ОСОБА_11 того, що потерпілий є журналістом, унаслідок наявності одягнутої потерпілим та свідком у футболку із написом «Стоп корупція ТВ», і що він є журналістом, на думку суду, є виключно припущенням сторони обвинувачення, чого не дають підстав суду для однозначного висновку про те, що обвинувачений розумів, що він вчиняє протиправні дії відносно журналіста, а із сукупності досліджених доказів не вбачається, що ОСОБА_11 за тієї обстановки усвідомлював, що ОСОБА_8 є журналістом, а він своїми діями перешкоджає його законній професійній діяльності. Водночас наявність одягнутої потерпілим та свідком у футболку із написом «Стоп корупція ТВ», не свідчить про належність цієї особи до категорії журналістів. Вказана правова позиція узгоджується із висновками колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду висловлена в постанові від 18 березня 2024 року у справі №296/2948/22, провадження №51-7638кн23.

При ухваленні вироку судом у відповідності до ч. 1 ст. 89 КПК України в нарадчій кімнаті дана оцінка доказам, які на думку адвоката є недопустимими на що він вказує у клопотаннях, направлених ним до суду та позиції у виступі в судових дебатах.

Адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні вказав на процесуальні порушення, допущенні досудовим розслідуванням при виконанні ухвали слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2020 року про надання старшому інспектору сектору дізнання Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області капітану поліції ОСОБА_19 - тимчасовий доступ до відеозапису (відеофайлів) від 07.07.2020 року на якому зображено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, що знаходиться на DVD - диску для лазерних систем зчитування, марки «Verbatium», об`ємом 4,7 Гб з номером MAP630XB15173691 та який перебуває у володінні потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з можливістю його вилучення.

Сторона захистузазначає, що відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 07.08.2020 року (Том 1 а.с. 223), старший інспектор ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_19 на підставі ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_7 від 07.08.2020 року вилучив (копіював) інформацію яка зазначена у вказаній ухвалі, а саме: відео файл на DVD диску для лазерних систем зчитування, марки «Verbatim» об`ємом 4,7 Гб. з номером «МАР630ХВ15173691». Отже відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 07.08.2020 року, дізнавач вилучив (копіював) інформацію на диску, а не вилучав сам диск.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого про те, що досліджені в судовому засіданні відеозаписи є недопустимим доказом через відсутність оригінальних примірників технічних носіїв.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к) ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення.

Інформація, яка була вилучена (копіювана) згідно протоколу слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів від 07.08.2020 року, слідчавилучила (копіював) інформацію, яка зазначена у вказаній ухвалі слідчого судді, а саме: відео файл на DVD диску для лазерних систем зчитування, марки «Verbatim» об`ємом 4,7 Гб. з номером «МАР630ХВ15173691», які були досліджені судом у судовому засіданні, відеозапис має окремі фрагменти конфлікту, які було зафіксовано на камеру мобільного телефону свідка ОСОБА_12 , а не є оригіналом, який згідно цього відеозапису було зафіксовано на камери мобільного телефону та не мають прив`язкидо конкретного матеріального носія.

Крім того, адвокат ОСОБА_10 у своїх дебатах вказав, що у висновку експерта ІНФОРМАЦІЯ_8 №215 від 10.08.2020 року наявні порушення, а самеексперта не було попереджено належним чином про його відповідальність.

Суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого про те, що експерт ІНФОРМАЦІЯ_8 не був попереджений про кримінальну відповідальність, оскільки вказані твердження спростовуються, постановою про призначення судово-медичної експертизи від 10.08.2020 року старшим інспектором ІНФОРМАЦІЯ_6 капітаном поліції ОСОБА_19 при призначенні судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні №0000063 від 15.07.2020 року, остання попередила експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України (т. 1 а.с.226) та самим висновком експерта №215 від 13.08.2020 року в якому він зазначив про попередження його про кримінальну відповідальність (т. 1 а.с.228).

Щодо доводів адвоката ОСОБА_10 , що для проведення експертизи було направлено оригінал довідки №5680 з травматологічного пункту КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Голосіївського району м. Києва. Однак відповідно до відповіді з КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Голосіївського району м. Києва від 20.05.2025 року № 988 вбачається, що громадянин ОСОБА_8 до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Голосіївського району м. Києва за медичною допомогою не звертався, медичну допомогу в травматологічному пункті не отримував, а отже не зрозуміло на підставі яких документів експерт проводив експертизу.

Вказані доводи сторони захисту спростовуються, наявної при матеріалах кримінального провадження оригіналу медичної довідки №5680 від 07.07.2025 року згідно якої потерпілий ОСОБА_8 , 1981 року звернувся до травматологічного пункту 07.07.2020 року о 15 год. 25 хв. КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Голосіївського району м. Києва, Діагноз: Забій, садно шиї зліва, рекомендації: консультація нейрохірурга, огляд якого провів черговий травматолог ОСОБА_17 (т. 1 а.с.221), яка і була предметом дослідження експертом при проведенні судово-медичної експертизи від 13.08.2020 року, а також дослідженим в судовому засіданні відео файлу на якому зафіксовано, щоу потерпілого ОСОБА_8 мала місце подряпина на лівій стороні шиї, яка виникла після нанесення ОСОБА_11 , колодою.

Стороною захисту також було заявлено клопотання про визнання ряду доказів недопустимими, а саме протоколу проведення слідчого експерименту від 29.07.2020 року; протоколу огляду предметів від 01.09.2020 року; протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 07.08.2020 року; постанови про визначення органу проведення досудового розслідування від 28.08.2020 року.

Мотивуючи подані клопотання як на підставу для визнання таких доказів недопустимими зазначає про те, що порушення полягають в тому, що в протоколах не вказано технічні характеристики; не вилучено оригінал відеозапису; а також в вступній частині постанови не вірно вказано номер кримінального провадження.

Суд доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_11 про недопустимість доказів відхиляє з наступних підстав.

Вирішення питання про допустимість доказів є прерогативою національних судів, а роль Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) обмежується оцінюванням загальної справедливості провадження, зокрема там, де на підставі доказів, здобутих із порушенням встановленого порядку, особа визнана винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Такий загальнопоширений правозастосовний підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ, яка відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується під час розгляду справ як джерело права.

При цьому приписи ст. 9 КПК України визначають однією із основоположних засад кримінального провадження законність, яка є фундаментальною юридичною категорією, критерієм правового життя суспільства і громадян, принципом, методом та режимом суворого, неухильного дотримання, виконання норм права учасниками кримінальних процесуальних відносин і гарантією правомірності застосованого примусу з боку держави.

Як неодноразово наголошувалося у постановах Касаційного кримінального суду, порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 § 1 КПК України та іншими статтями КПК України, в яких такі правила сформульовані. Також суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Відповідно до частини 1 статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причинний зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами.

Водночас, захисник посилаючись на недопустимість доказів не вказав про очевидну недопустимість зазначених доказів, виходячи із критеріїв визначених у статті 87 КПК України, зокрема, не довів, що недотримання процедури проведення слідчого експерименту, протоколу тимчасового доступу до речей і документів, постанови про визначення органу проведення досудового розслідування, такі слідчі дії призвели до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини його підзахисного (обвинуваченого).

Порушень кримінального процесуального закону, зокрема і будь-яких порушень прав та свобод людини, під час встановлення фактичних обставин, які могли б істотно вплинути на висновки суду або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено, докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання неналежними чи недопустимими ряду доказів, про які вказує сторона захисту, оскільки такі докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України, будь-яких істотних порушень прав та свобод людини при цьому не виявлено.

Одночасно суд, погоджується із доводами сторони захисту про недопустимість наданого суду стороною обвинувачення в судовому засіданні копії «Журналу обліку амбулаторного прийому хворих травматологічного пункту» в якому наявний запис про звернення 07.07.2020 року до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Голосіївського району м. Києва ОСОБА_8 , оскільки воно отримано стороною обвинувачення в порушення вимог ст. 159-160 КПК України, а тому не бере його до уваги.

В той же час, частиною 3 ст. 337 КПК України передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення по захисту прав людини і основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Оцінюючи докази в їх сукупності, які досліджені в судовому засідання, в тому числі висновок судово-медичної експертизи, відео запис конфлікту, покази обвинуваченого, потерпілого і свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , суд вважає, доведеною вину ОСОБА_11 у спричиненні потерпілому ОСОБА_20 умисного легкого тілесного ушкодження, а його дії потрібно кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_11 з ч.2 ст. 345-1 КК України на ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вказана зміна правової кваліфікації обвинуваченого ОСОБА_11 покращує становище обвинуваченого і узгоджується із положеннями ч. 3 ст. 337 КПК України.

IV. Мотиви суду щодо призначення покарання

Керуючись приписами статей 50-52, 65-67 КК України, суд виходить із такого.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 125 КК України є кримінальним проступком.

Обвинувачений ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одружений, працює приватним підприємцем, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Вину у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачений не визнав.

Суд не встановив обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення ОСОБА_11 покарання в межах санкції частини 1 статті 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Таким чином, строк давності по кримінальному правопорушенню за ч.1 ст.125 КК України, відповідно до вимог ст.49 КК України сплив 07.07.2022 року. А тому суд приходить до висновку про необхідність звільнення обвинуваченогоОСОБА_11 від призначеного йому покарання за ч.1 ст.125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Арешт на майно не накладався, запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для застосування запобіжного заходу суд не знаходить.

Питання речових доказів в кримінальному провадженні суд вирішує в відповідності до ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 369-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Звільнити ОСОБА_11 на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Речові докази:

?Диск лазерних систем зчитування марки «Verbatium» об`ємом 4,7 Гб, з номером « НОМЕР_1 » - зберігати при матеріалах судової справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до ІНФОРМАЦІЯ_9 шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_21