н/п 1-кп/953/1048/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2025 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщенні Київського районного суду м.Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001418 від 15.09.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харкова, громадянки України, із професійно-технічною освітою, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

-вироком Київського районного суду м.Харкова від 06.11.2019 за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 звільнена від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.08.2020 вирок приведено у відповідність та вважати засудженою за ч.1 ст.185 КК України до обмеження волі на строк 1 рік;

-вироком Московського районного суду м.Харкова від 03.06.2021 за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.4 ст.358 КК України, з урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст.71,72 КК України до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 06.11.2019, з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Харкова від 12.08.2020, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.05.2023 вироком Московського районного суду м.Харкова від 03.06.2021 змінено. ОСОБА_4 за ч.4 ст.358 КК України визнано невинуватою та кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в її діях складу даного злочину. В порядку ст.404 КПК України на підставі ст.49 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання за ч.1 ст.357 КК України у зв`язку із строками давності. ОСОБА_4 вважати засудженою за ч.2 ст.185 КК України до покарання строком на 1 рік 6 місяців. Вказівку про призначення покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів в порядку ч.1 ст.70 КК України виключено. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного складання призначеного покарання за даним вироком та покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 06.11.2019 з врахуванням ухвали цього ж суду від 12.08.2020 остаточно призначено покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 2 роки. В іншій частині вирок залишено без змін;

-вироком Московського районного суду м.Харкова від 15.02.2023 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком приєднано частину покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 03.06.2021 та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі;

-вироком Орджонікіджевського районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2023 за ч.4 ст.185 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Московського районного суду м.Харкова від 15.02.2023 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.11.2024 на підставі ч.2 ст.74 КК України: звільнено засуджену ОСОБА_5 від покарання, призначеного їй вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2023 у зв`язку з усуненням караності діяння; звільнено засуджену ОСОБА_6 від покарання, призначеного їй вироком Московського районного суду м.Харкова від 15.02.2023 у зв`язку з усуненням караності діяння; звільнено засуджену ОСОБА_4 від покарання, призначеного їй вироком Київського районного суду м.Харкова від 06.11.2019, зміненого ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.08.2020, у зв`язку з усуненням караності діяння. Вважати ОСОБА_4 засудженою за вироком Московського районного суду м.Харкова від 03.06.2021, зміненого ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.05.2023 за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_4 звільнена по відбуттю строку покарання 21.02.2025.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучі раніше засудженою за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не стала та знов вчинила умисне корисливе кримінальне правопорушення злочин за наступних обставин.

Так,05.05.2025 близько 23:00 години, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_7 , запевнивши останнього у необхідності надання їй мобільного телефону для зв`язку, отримала від потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у тимчасове користування мобільний телефон ТМ «ZTE Nubia V60 Design» 6Gb/256Gb у корпусі синього кольору.

Отримавши мобільний телефон від ОСОБА_7 , який був впевненим у добросовісності дій ОСОБА_4 , та вважав, що остання поверне йому мобільний телефон, ОСОБА_4 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення телефону, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, покинула місце мешкання потерпілого ОСОБА_7 , заволодівши мобільним телефоном ТМ «ZTE Nubia V60 Design», 6Gb/256Gb у корпусі синього кольору вартістю 4631 грн. 40 коп., та чохлом зі шкірозамінника типу «книжка» «Armorstandart OneFold» вартістю 256 грн. 20 коп., що належать потерпілому ОСОБА_7 , та розпорядилась ним у подальшому на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 4887 гривень 60 копійок.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість в обсязі обвинувачення, фактичні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується, зокрема, час, місце вчинення та його правову кваліфікацію, не оспорює. Пояснила, що дійсно 05.05.2025 близько 23:00 години, знаходячись за місцем проживання потерпілого ОСОБА_7 : АДРЕСА_2 , заволоділа майном потерпілого, а саме мобільним телефоном синього кольору та чохлом до нього, шляхом зловживання довірою потерпілого за обставин, викладених вище у даному вироку. Модель, вартість мобільного телефону та чохла не оспорює.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтвердила, що вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнає добровільно, без примусу. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд її суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Приймаючи до уваги послідовність показань обвинуваченої про обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає ці показання достовірними.

Сторона захисту та сторона обвинувачення не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, наслідки, визначені ст.349 КПК України, зрозумілі.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку належним чином. Надав суду письмову заяву, якою прохав проводити судовий розгляд справи без його участі. Проти судового розгляду даного кримінального провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України не заперечує.

З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченою суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності її позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч.3 ст.349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, та обмежився допитом обвинуваченої та вивченням матеріалів, що характеризують її особу, оскільки показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Одночасно учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За встановлених під час судового розгляду обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 в пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України поза розумним сумнівом.

Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 , а так само обставин, які б виключали злочинність діяння, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд керується ст.50,65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженим та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до класифікації кримінального правопорушення, визначеної ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , передбачене ч.2 ст.190 КК України, є нетяжким злочином.

Вивченням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона має зареєстроване місце проживання, не заміжня, має неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні осіб похилого віку не має, не є інвалідом та військовослужбовцем, офіційно не працевлаштована, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судима за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої, яке полягає у повному визнанні своєї вини, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, виходячи з поведінки обвинуваченої під час судового розгляду даного кримінального провадження, про що зазначалося стороною обвинувачення.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до п.6 ч.1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом другої групи.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченої, яка є особою молодого віку, офіційно не працевлаштована, має неповнолітню дитину, раніше судима за вчинення корисливих злочинів і має незняту та непогашену судимість, зважаючи на те, що після відбуття покарання за попереднім вироком суду через короткий проміжок часу близько трьох місяців вона знову вчинила злочин, винуватість у якому доведено у даному кримінальному провадженні, а також беручи до уваги наявність як пом`якшуючих, так і обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України строком на 2 роки.

Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових злочинів, що відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України стосовно дотримання мети.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченої процесуальні витрати за проведення судових експертиз на користь держави.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, у зв`язку із не застосуванням до обвинуваченої покарання у виді конфіскації майна, а також те, що арештоване майно не підлягає спеціальній конфіскації, суд вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладений ухвалою Київського районного суду м.Харкові від 19.09.2025 у справі №953/9821/25 н/п 1-кс/953/6418/25.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 369, 370, 373, 374, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання обчислувати з дня прибуття і постановки засудженої ОСОБА_4 на облік у виправному центрі.

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме мобільний телефон ТМ «ZTE Nubia», переданий на зберігання під розписку ОСОБА_7 вважати повернутим власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №14424 від 25.09.2025 в розмірі 3392 (три тисячі триста дев`яносто дві) гривні 64 копійки.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Київського районного суду м.Харкові від 19.09.2025 у справі №953/9821/25 н/п 1-кс/953/6418/25.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1