19.11.2025 Справа № 642/6247/25
Провадження № 1-кп/642/615/25

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.11.2025 м. Харків
Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-
ОСОБА_5 , будучи солдатом стрільцем другого мотопіхотного спеціалізованого відділення першого мотопіхотного спеціалізованого взводу мотопіхотної спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , у серпні 2025 року, точний час та дату в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, перебуваючи за місцем несення служби на позиціях, які розташовані в с. Лобанівка, Харківського району, Харківської області, де діючи з прямим умислом, направленим на придбання бойових припасів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, при невстановлених під час судового розгляду обставинах незаконно придбав 5 (п`ять) підривачів типу УЗРГМ, 2 (два) корпуси ручних гранат РГД-5, а також 2 (два) корпуси ручних гранат Ф-1, які став незаконно зберігати у невстановленому в ході судового розгляду місці.
Після цього, 16.08.2025, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, поклав 5 (п`ять) підривачів типу УЗРГМ, 2 (два) корпуси ручних гранат РГД-5, а також 2 (два) корпуси ручних гранат Ф-1 до свого рюкзаку та на громадському транспорті прибув з с. Лобанівка, Харківського району, Харківської області до м. Харкова.
Протиправні дії, ОСОБА_5 пов`язані з носінням та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу були припинені на законних підставах співробітниками ВП № 2 Харківського РУП № З ГУНП в Харківській області, які зупинили останнього 16.08.2025 приблизно о 09 год. 20 хв. біля будинку № 5 по вул. Зброярській в Холодногірському районі м. Харкова, для здійснення опитування з урахуванням існуючих у них достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 мав при собі предмети, обіг яких заборонено чи обмежено. При цьому діючи правомірно, з урахуванням вимог ст.33 Закону України «Про Національну поліцію», якою передбачено опитування особи, як превентивний поліцейський захід.
В ході здійснення опитування ОСОБА_5 , було встановлено, що останній перебуває активному розшуку, як «ухилянт» від військової служби, у зв`язку із чим останньому було запропоновано пройти до ВП № 2 Харківського РУП № З ГУНП в Харківській області, який розташований за адресою: м. Харків вул. Зброярська, 1 для з`ясування обставин. Під час перевірки металошукачем речей ОСОБА_5 та візуальним оглядом було виявлено предмети зовні схожі на корпуси ручних гранат та підривачі до них, після цього було викликано слідчо-оперативну групу.
Надалі прибувший за викликом оператора «102» слідчий у складі СОГ відділу поліції № 2 Харківського РУП № З ГУНП в Харківській області, 18.08.2025, у період часу з 11 год. 44 хв. по 13 год. 36 хв., під час огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, 1, в присутності двох понятих, та за участю ОСОБА_5 , виявив та вилучив із рюкзака 5 (п`ять) підривачів типу УЗРГМ, 2 (два) корпуси ручних гранат РГД-5, а також 2 (два) корпуси ручних гранат Ф-1, підривач ЕД-8А з механічними ушкодженнями, металевий балон з підшивачем, предмет циліндричної форми з підшивачем УЗРГМ, що вкритий вражаючими елементами ( цвяхами).
Згідно акту знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують від 16.08.2025 було знищено у зв`язку із належністю до надзвичайно небезпечної категорії наступні предмети: підривач ЕД-8А з механічними ушкодженнями, металевий балон з підривачем, предмет циліндричної форми з підривачем УЗРГМ, що вкритий вражаючими елементами (цвяхами).
Наданий на дослідження у сейф - пакеті № WAR 1309971 об`єкт 2 є корпусом ручної осколкової гранати дистанційної дії оборонного типу Ф-1, виготовленим та спорядженим заводським способом на АТ «ПКМЗ» ( м.Київ, Україна) у 2024 році. Наданий на дослідження корпус гранати Ф-1 є зарядом вибухової речовини у міцному корпусі.
Наданий на дослідження у сейф-пакеті № WAR 1309971 об`єкт №4 корпусом ручної осколкової гранати дистанційної дії оборонного типа РГД-5, виготовленим та спорядженим заводським способом на хімічному заводі «азот» (м.краснозаводськ, московська обл.,росія) у 1982 році. Наданий на дослідження корпусу гранати РГД-5 є зарядом вибухової речовини у міцному корпусі.
Наданий на дослідження у сейф-пакеті № ICR0231334 об`єкт №5 є уніфікованим запалом ручних гранат УЗРГМ, призначеним для комплектування осколкових гранат РГД-5 , Ф-1 та РГ-42, виготовленим та спорядженим на саранському механічному заводі (республіка мордовія, росія) у 1977 році.
Наданий на дослідження у сейф пакеті № ICR0231334 об`єкт №6 є уніфікованим запалом ручних гранат УЗРГМ-2, призначеним для комплектування осколкових гранат РГД-5, Ф-1 та РГ-42, виготовленим та спорядженим на саранському механічному заводі (республіка мордовія, росія) у 1983 році. Наданий на дослідження запал УЗРГМ-2 є засобом підриву.
Наданий на дослідження у сейф-пакеті № ICR 0231334 об`єкт №7 є уніфікованим запалом ручних гранат УЗРГМ, призначеним для комплектування осколкових гранат РГД-5, Ф-1 та РГ-42, виготовленим та спорядженим на саранському механічному заводі (республіка мордовія, росія) у 1977 році. Наданий на дослідження запал УРГМ є засобом підриву.
Наданий на дослідження у сейф-пакеті № ICR 0231334 об`єкт №8 є уніфікованим запалом ручних гранат УЗРГМ, призначеним для комплектування осколкових гранат РГД-5, Ф-1 та РГ-42, виготовленим на саранському механічному заводі ( республіка мордовія, росія) у 1970 році та спорядженим на хімічному заводі «азот» (м.краснозаводськ, московська обл., росія) у 1970 році. Наданий на дослідження запал УЗРГМ є засобом підриву.
Наданий на дослідження у сейф-пакеті № ICR 0231334 об`єкт №9 є уніфікованим запалом ручних гранат УЗРГМ, призначеним для комплектування осколкових гранат РГД-5, Ф-1 та РГ-42, виготовленим та спорядженим на заводі «Uzinale Metalugica Di Copsa Mica Si Cugir» (Румунія) у 1985 році. Наданий на дослідження запал УЗРГМ є засобом підриву.
Наданий на дослідження корпус гранати Ф-1 ( об`єкт №1), споряджений одним з наданих на дослідження запалів УЗРГМ ( об`єкти №5,7,8,9) або УЗРГМ (об`єкт №6), є гранатою Ф-1, яка належить до категорії бойових припасів військового призначення.
Наданий на дослідження корпус гранати Ф-1 ( об`єкт №2), споряджений одним з наданих на дослідження запалів УЗРГМ ( об`єкти №5,7,8,9) або УЗРГМ (об`єкт №6), є гранатою Ф-1, яка належить до категорії бойових припасів військового призначення.
Наданий на дослідження корпус гранати Ф-1 ( об`єкт №3), споряджений одним з наданих на дослідження запалів УЗРГМ ( об`єкти №5,7,8,9) або УЗРГМ (об`єкт №6), є гранатою Ф-1, яка належить до категорії бойових припасів військового призначення.
Наданий на дослідження корпус гранати Ф-1 ( об`єкт №4), споряджений одним з наданих на дослідження запалів УЗРГМ ( об`єкти №5,7,8,9) або УЗРГМ (об`єкт №6), є гранатою Ф-1, яка належить до категорії бойових припасів військового призначення.
Обвинувачений ОСОБА_7 під час допиту у судовому засіданні свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини скоєння ним злочину, викладені в обвинувальному акті, підтвердив їх, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та пояснив, що проходив військову службу за контрактом після звільнення з місць позбавлення волі на посаді стрільця другого мотопіхотного спеціалізованого відділення першого мотопіхотного спеціалізованого взводу мотопіхотної спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 . У серпні 2025 року, точний час та дату він не пам`ятає, виконував бойове розпорядження та перебував на позиціях, які розташовані в с. Лобанівка, Харківського району, Харківської області, знайшов 5 підривачів до ручних гранат, 2 корпуси ручних гранат РГД-5, а також 2 корпуси ручних гранат Ф-1, які вирішив залишити собі і в подальшому зберігав при собі. 16.08.2025 він, у зв`язку з тим, що довгий час не проводилося ротації на позиціях, залишив позиції і самостійно прийняв рішення про повернення на місце дислокації його військової частини, при цьому поклав 5 підривачів до ручних гранат, 2 (два) корпуси ручних гранат РГД-5, а також 2 корпуси ручних гранат Ф-1 до свого рюкзаку та прибув з с. Лобанівка, Харківського району, Харківської області до м. Харкова. В той же день з ранку біля 09 год. 20 хв. його зупинили недалеко від вокзалу працівники поліції, перевірили його документи, повідомили йому, що згідно наявних у них відомостей він знаходиться у розшуку, як ухилянт та запропонували йому пройти разом з ними до відділення поліції для з`ясування цих обставин. Під час перевірки металошукачем його речей, він повідомив працівникам поліції, що в його рюкзаку знаходяться боєприпаси, які в подальшому були вилучені співробітниками поліції. В скоєному розкаюється, осудив свою поведінку, зазначив, що розуміє, що повинен був повідомити про знайдені ним боєприпаси своєму військовому начальству і повинен був при залишенні позицій здати їх.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються. Цю позицію також висловив прокурор та захисник обвинуваченого.
При цьому судом з`ясовано у обвинуваченого ОСОБА_5 чи правильно він розуміє зміст визнаних фактичних обставин, чи добровільна його позиція та на виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд враховує, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними, не протирічать та відповідають одне одному, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений вину визнає повністю, не оспорює всі обставини справи і судом встановлено, що ним правильно розуміється зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів під час судового розгляду.
Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує йго дії за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме незаконне придбання, носіння та зберіганні бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.
Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він неодружений, малолітніх та неповнолітніх дітей, а також осіб похилого віку на утриманні не має, раніше неодноразово судимий, умовно-достроково звільнений від відбування основного покарання для проходження військової служби, має зареєстроване місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ч. 1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_5 .
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Відповідно до п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України(далі -КК) суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Судом враховано, що обвинувачений неодноразово судимий, умовно-достроково звільнений від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі для проходження військової служби, має незняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: психотичний розлад , страждає на хронічні психічні захворювання у формі дисоціального розладу особистості та синдрому залежності внаслідок вживання кількох психоактивних речовин (алкоголь, опіоїди, стимулятори), у лікаря-нарколога на обліку не перебуває, не одружений, офіційно не працевлаштований.
Вимогами ч. 2ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч. 2ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
За таких обставин, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, непогашену та не зняту в установленому законом порядку судимість, вчинення злочину під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статей, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде незаконним та явно несправедливим через м`якість покарання.
Суд також враховує, що вироком Ірпінського міського суду Київської області від 15 січня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців.
Згідно ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.05.2025 (справа № 705/2551/25, провадження № 1-в/705/235/2025), розглянуто клопотання начальника ДУ «Старобабінська виправна колонія №92» про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військово служби за контрактом, згідно ст. 81-1 КК України та умовно-достроково звільнено засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 15.01.2024 у виді позбавлення волі на невідбуту частину покарання 05 років 06 місяців 06 днів.
Відповідно до ч. 3 ст. 88-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
З огляду на викладене, керуючись нормами ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, беручи до уваги, що покарання за ч.1 ст.115 КК України призначене обвинуваченому не у максимальному розмірі, що унеможливлює призначення загального покарання шляхом поглинення одного покарання іншим, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань.
До набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід обчислювати з моменту взяття його під варту, тобто з 16 серпня 2025 року, згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 16.08.2025, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з 16.08.2025 у строк відбуття покарання.
Цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.369-371,373-376,395,468-475, ч.15 ст.615 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України невідбуту частину основного покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 15 січня 2024 року, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років (шість) місяців 6 (шість) днів, від відбування якої засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 умовно-достроково звільнено для проходження військової служби ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2025, шляхом часткового складання покарань остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді 7 (років) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» залишити без змін.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 16 серпня 2025 року.
Зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16 серпня 2025 року.
Речові докази, а саме: 5 (пять) підривачів типу УЗРГМ з маркуванням на важелях (на двох одиницях однакове) «56 - 77 УЗРГМ 583», та з маркуванням на третьому «54 83 УЗРГМ 2 583», та з маркуванням на четвертому «УЗРГМ 61 85 (22 в двох колах)», на п`ятому з маркуванням «9-70 УЗРГМ 583» на зворотній стороні маркування «трикутник в трикутнику 22 70», 4 (чотири) корпуси ручних гранат, з яких два РГД-5 та два Ф-1, набої для мисливської зброї у кількості 17 (сімнадцять) шт 12 калібру, 26 мм сигнальний патрон у кількості 1 штуки після набрання вироком законної сили, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил» від 26.02.2022 - передати на потреби Збройних Сил України.
Речові докази, а саме 5 (п`ять) штук гільз 12 калібру після набрання вироком законної сили знищити.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Холодногірський районний суд м. Харкова, при цьому відповідно ч.3 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.6 ст.376 КПК України копію негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1