Справа № 344/70/26
Провадження № 1-кс/344/33/26
У Х В А Л А

02 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу,-

В С Т А Н О В И В:

в клопотанні вказано: «…П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному у кримінальному провадженні № 0000564 від 01.08.2025 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 і ч. 3 ст. 368 КК України, у якому ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до наказу начальника Управління поліції охорони в Івано-Франківській області № 23 о/с від 07.02.2017 майора поліції ОСОБА_4 , згідно з наказом Національної поліції від 28.11.2016 № 1232 «Про організаційно-штатні питання в органах та підрозділах поліції охорони», призначено на посаду заступника начальника Управління поліції охорони в Івано-Франківській області. Наказом № 676 о/с від 31.08.2017 ОСОБА_4 присвоєно спеціальне звання підполковник поліції. 02 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, максимальне покарання згідно санкції ч. 4 ст. 190 КК України дванадцять років позбавлення волі. Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою та показаннями ОСОБА_6 , долученими до заяви останнього документальними матеріалами, протоколом обшуку помешкання Федорова, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та вилученими під час проведення вказаного обшуку документальними матеріалами і мобільним телефоном ОСОБА_4 , протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_4 , а також, збереженими у вказаному мобільному телефоні аудіозаписами розмов ОСОБА_4 із його родичами, під час яких останній обговорює означену квартиру, протокол допиту адміністратора ЖБК «Спілка забудівників» ОСОБА_7 , протоколами допитів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відомостями про доходи ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та інших родичів останнього за 1998-2025 роки, здобутими під час проведення тимчасового доступу у приміщенні ГУ ДПС в Івано-Франківській області, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності. В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки ОСОБА_4 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні досліджуваних злочинів, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, враховуючи діючий статус ОСОБА_4 як правоохоронця заступника начальника управління поліції охорони в Івано-Франківській області та відповідно набуті ним зв`язки у колі співробітників правоохоронних органів та органів державної влади, останній має реальну можливість покинути територію України, використовуючи наявні у нього зв`язки на території України та використовуючи свої навички і вміння, у тому числі поза пунктами пропуску; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним, оскільки ОСОБА_4 є діючим працівником УПО в Івано-Франківській області, який обіймає керівну посаду, та продовжує спілкуватися із особами, причетними до вчинення даного злочину, а також із діючими та колишніми співробітниками УПО в Івано-Франківській області, яким можуть бути відомі обставини вчинення досліджуваних злочинів. Таким чином, останній, шляхом вмовляння, погроз зможе впливати на показання вище вказаних осіб, що у свою чергу може зашкодити проведенню досудового розслідування; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик передбачений п. 4 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може приховувати докази його злочинних дій, не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду, тим самим затягуючи строки досудового розслідування чи судового розгляду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки, станом на даний час, в рамках цього кримінального провадження, здобуто відомості про причетність ОСОБА_4 до вчинення тяжких корупційних злочинів, обставини вчинення яких перебувають на стадії дослідження. На сьогоднішній день до органу досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. У зв`язку з цим, є неможливим застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистої поруки. Інший вид запобіжного заходу заставу, застосувати відносно підозрюваного також не можливо, оскільки дохід у вигляді заробітної плати, отриманої за проходження служби в УПО в Івано-Франківській області є надто мізерним, щоб забезпечити належне виконання такого запобіжного заходу, що може спричинити його фактичне невиконання ОСОБА_4 та як наслідок зловживання ним своїми процесуальними правами та обов`язками. Крім цього, у слідства відсутні відомості про осіб, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Особисте зобов`язання не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з огляду на тяжкість покарання за вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, а також, спробам незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення пов`язаного з незаконним позбавленням волі. При запобіжному заході у виді домашнього арешту підозрюваний усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності. Викладені обставини виправдовують обрання підозрюваному більш впливового, а не більш суворого виду запобіжного заходу.…».

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, які в ньому наведені та просив задовольнити. Вказав на існування ризиків та надав пояснення суду, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, в редакції КПК України на момент вчинення злочину- 14.02.2023.

Захисник в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, надала пояснення суду, що кримінальне провадження зареєстроване 01.09.2025, обставини вказані в протоколі затримання, що підозрюваний може втекти з метою ухилення від кримінальної відповідальності не відповідають дійсності, підозрюваний надавав показання, вже проведено обшук, арешт накладений на житло підозрюваного, затримання є незаконним, ризики відсутні, в підозрюваного міцні соціальні зв`язки, двоє дітей неповнолітніх на утриманні, визначена стороною обвинувачення застава є непомірною, потерпілий і підозрюваний перебувають в неприязних відносинах, потерпілий був звільнений з місця роботи, пояснення потерпілого непослідовні, кошти внесені ОСОБА_4 за житло, просила застосувати до підозрюваного домашній арешт або визначити розмір застави в межах, передбачених КПК України.

Підозрюваний в судовому засіданні надав пояснення суду, що з часу реєстрації кримінального провадження не ухилявся від повісток чи надання пояснень, на час обшуку все видав, з`являвся на допити, за викликами, виходив на роботу, але не впливав на свідків, буде з`являтись на виклики слідчого, суду, просив застосувати домашній арешт, або заставу, в розмірі передбаченому відповідною статтею.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом.

Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 208 КПК України передбачено законний порядок затримання особи уповноваженою особою без ухвали слідчого судді, і перелік підстав є вичерпний.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно п.6 ч.1 ст.615 КПК України,у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого.

Частиною 4 ст. 213 КПК України передбачено обов`язок уповноваженої службової особи, що здійснила затримання, негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

З протоколу про затримання встановлено, що затримання підозрюваного ОСОБА_4 відбулося за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Василіянок, 6, фактичний час затримання: 02.01.2026 12:25 год.

Відповідно до вимог ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 02.01.2026 року складений відповідно до вимог КПК України, оскільки містить обов`язкові реквізити, посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст.615 КПК України.

Також підозрюваному забезпечено право на захист, оскільки складання протоколу відбувалося у присутності захисника ОСОБА_5 про що свідчить її підпис у протоколі.

При цьому, протокол затримання особи складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень п.6 ч.1 ст.615 КПК України. Істотних порушень прав та свобод людини при складенні такого протоколу на час розгляду скарги слідчим суддею не встановлено. Стороною обвинувачення доведено, а стороною захисту не спростовано перед судом ризику втечі підозрюваного ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Судом встановлено наступні обставини.

02 січня 2026 року ОСОБА_4 затримано, про що складено протокол затримання особи.

02 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання та повідомлення про підозру ОСОБА_4 обгрунтовується заявою та показаннями ОСОБА_6 , долученими до заяви останнього документальними матеріалами, протоколом обшуку помешкання ОСОБА_11 , протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_4 , протоколами допитів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відомостями про доходи ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та інших родичів останнього за 1998-2025 роки, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, максимальне покарання згідно санкції ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції закону України про кримінальну відповідальність на момент вчинення злочину 14.02.2023) дванадцять років позбавлення волі.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У силу ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, прокурором доведено, а стороною захисту не спростовано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України щодо можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною 5 статті 182 КПК встановлено у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, компетенція щодо визначення розміру застави визначена за судом на основі положень ч.4 ст.182 КПК України, як і зміст обов`язків, які покладаються на підозрюваного за заставою, а не в межах пропозиції учасників провадження.

Суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, та доведення стороною обвинувачення перед судом наявності ризиків: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, щодо підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 2 600 000 грн.

Визначена судом застава буде достатнім стримуючим фактором, щоб запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного, суд -

П О С Т А Н О В И В:

клопотання задовольнити;

застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25.02.2026 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Визначити підозрюваному заставу 2 600 000 гривень, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок (одержувач: ГУ ДКС України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКС України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA0002265).

У разі внесення застави покласти на підозрюваного на строк до 25.02.2026 року включно обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом;

- здати на зберігання до компетентних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали доручити прокурору ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1