Справа № 487/199/26
Провадження № 1-кс/487/409/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000010 від 08.01.2026, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України про арешт майна

встановив:

12.01.2026 прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт у вигляді позбавлення права на відчуження, розпорядження, користування майном на тимчасово вилучене, в ході огляду предмета від 09.01.2026: предмет, ззовні схожий на розкладний ніж чорного кольору (сейф-пакет №PSP1100589); будівельні рукавиці сірого кольору (сейф-пакет №PSP1100590); чоловічу балоневу куртку з капюшоном темно-сірого кольору (сейф-пакет №KIV7102972); темно-сині спортивні штани з сірою смугою з обох боків (сейф-пакет№WAR1476955); чоловічі ботинки 42 розміру з темно-синіми шнурками та помаранчевою підкладкою (сейф-пакет №QYH0058392), з метою забезпечення їх істотних ознак і властивостей, до проведення експертизи та після її проведення, в якості речового доказу.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що зазначене вище майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, на підставі ст. 170 КПК України на вилучене майно необхідно накласти арешт.

Прокурор до судового засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України, клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні підрозділу дізнання Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000010 від 08.01.2026,, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 08.01.2026 невстановлена особа, в період часу з 23:00 годин 07.01.2026 по 07:00 годин, перебуваючи у дворі житлового будинку №15-В по вулиці Озерній в місті Миколаєві, вчинила хуліганські дії, а саме умисно пошкодила, шляхом порізу, колеса автомобіля марки Шевроле д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , та колеса автомобілів інших власників.

09.01.2026 надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій останній добровільно видає працівникам поліції розкладний ніж, спортивні штани, чоловічу балоневу куртку, будівельні рукавиці, чоловічі ботинки.

09.01.2026 дізнавачем СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області в ході огляду предмета в приміщенні кімнати прийому громадян Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, за адресою: м. Миколаїв, вул.Біла 44 виявлено предмет, ззовні схожий на розкладний ніж чорного кольору, вилучений та поміщений до сейф-пакету №PSP1100589, будівельні рукавиці сірого кольору, вилучені та поміщені до сейф-пакету №PSP1100590, чоловіча балонева куртка з капюшоном, градієнтного темно- сірого кольору, вилучена та поміщена до сейф-пакету №KIV7102972, темно- сині спортивні штани з сірою смугою з обох боків, вилучені та поміщені до сейф-пакету №WAR1476955, а також чоловічі ботинки 42 розміру з темно-синіми шнурками та підкладкою помаранчевого кольору, вилучені та поміщені до сейф-пакету №QYH0058392.

Постановою старшого дізнавача СД МРУП ГУНП в Миколаївській області від 09.01.2026, зазначені речі, було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У зв`язку з викладеним в органу досудового розслідування з метою збереження речових доказів, виникла необхідність в арешті вилученого майна, яке є речовим доказам та має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Прокурором доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду предмета від 09.01.2026:

предмет, ззовні схожий на розкладний ніж чорного кольору (сейф-пакет №PSP1100589);

будівельні рукавиці сірого кольору (сейф-пакет №PSP1100590);

чоловічу балоневу куртку з капюшоном темно-сірого кольору (сейф-пакет №KIV7102972);

темно-сині спортивні штани з сірою смугою з обох боків (сейф-пакет №WAR1476955);

чоловічі ботинки 42 розміру з темно-синіми шнурками та помаранчевою підкладкою (сейф-пакет №QYH0058392).

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1