КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/140/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 405/5324/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 17.12.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 14.02.2026 включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Подільського районного суду м. Кропивницького перебуває судова справа, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 407 КК України/ЄУН 405/5324/25, кримінальне провадження №0016507 від 17.12.2024/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , судом першої інстанції у порядку ст. 331 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, що є не допитаними судом, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Враховано судом, що ОСОБА_7 безробітний, не має джерел доходу до існування, не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачення пред`явлене у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорій тяжкого та особливо тяжкого злочинів, встановлено також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вказані у клопотанні прокурора підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є лише формальними та не доведені жодними доказами і не відображають фактичних обставин справи. Звертає увагу суду на те, що тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа, не може бути підставою тримання під вартою, а сама лише кваліфікація його дій за відповідною статтею Кримінального Кодексу України не тягне за собою автоматичне визнання його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, він раніше не судимий, брав участь в обороноздатності України, пішов на службу добровільно, має поранення, перебуваючи в СІЗО з керівництвом не конфліктує, працює на учбово виробничій майстерні, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, проживає з бабусею похилого віку, яка потребує догляду.

В судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився належним процесуальним чином та завчасно повідомлений про дату і час судового засідання процесуальний прокурор, однак прокурор ОСОБА_9 скерував у суд апеляційної інстанції клопотання про проведення апеляційного розгляду за відсутності прокурора, висловивши позицію обвинуваченого щодо предмету апеляційного перегляду оскаржувана ухвала суду першої інстанції законна та обґрунтована; апеляційна скарга захисту задоволенню не підлягає.

З огляду на положення ст. ст. 405, 422-1 КПК України, неявка прокурора не є перешкодою до здійснення апеляційного розгляду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та адвокатки ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції здійснюється судове слідство у межах кримінального провадження №0016507 від 17.12.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, у період дії військового стану, за які законом передбачено покарання зокрема у виді позбавлення волі до довічного позбавлення волі.

Також, як інкримінується обвинуваченням, ОСОБА_7 підтримував зв`язок з невстановленими представниками країни-агресора та надавав їм допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, із урахуванням чого, можливо виснувати про наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від відповідальності, перешкоджання кримінальному провадженню, також обвинувачений може спробувати перетнути кордон України.

Наявний ризик незаконного впливу на свідків, які не допитані у суді, а також обвинувачений, знаходячись на свободі, має можливість вчинювати інші подібні кримінальні правопорушення, а так само інші кримінальні правопорушення, так як ОСОБА_7 виявив схильність до скоєння злочинів.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Загальний строк тримання обвинуваченого під вартою не перевищує меж розумного.

Як вимагається положеннями ст. 178 КПК України, враховуються наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_7 , хоча і має постійне місце проживання, певні соціальні зв`язки, проте вказані обставини не можуть бути беззаперечним стримуючим фактором його подальшої належної процесуальної поведінки та мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Беручи до уваги наведені обставини, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції достатньою мірою взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

З огляду на зазначене вище, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, зауважується на таке.

Положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України передбачено: Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442- Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно із ч. 8 ст. 176 КПК України: Під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: п. 5) тримання під вартою.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є встановленими, що оцінено вище.

Крім того, ОСОБА_7 є обвинуваченим зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 17.12.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 14.02.2026 включно, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4