Справа № 936/1159/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/643/25, за апеляційними скаргами прокурора Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 та представника ФОП « ОСОБА_6 » - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.08.2025.

Цією ухвалою частково задоволено клопотання заступника начальника СВ ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000159 від 24.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучене у ході проведення огляду місця події від 24.08.2025 майно, а саме: лісопродукцію породи «Дуб» в кількості згідно товарно-транспортних накладних 20,65 метрів кубічних, яка знаходиться на напівпричепі «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 та розташована на території пилорами ФОП ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 ; товарно-транспортну накладну № 68 від 24.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАА № У10246 від 15.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАЦ № 690403 від 21.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАА № У10258 від 21.08.2025.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в частині накладання арешту на вантажний автомобіль марки ««VOLVO» н.з. НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та про реєстрацію напівпричепа марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 .

З клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що СВ ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000159 від 24.08.2025.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.08.2025 близько 19 год 40 хв на дорожній поліцейській станції «Нижні Ворота», що на 717 кілометрі + 400 метрів автодороги МО6 «Київ-Чоп» в с. Н. Ворота Мукачівського району, працівниками відділення поліції № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області було зупинено вантажний автомобіль марки «VOLVO» н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , який перевозив круглі лісоматеріали породи дуб в кількості 20,65 метрів кубічних по документах, які викликають сумнів в їх достовірності.

Відомості про дану подію СВ ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000159.

24.08.2025 проведено огляд місця події біля дорожньої станції «Нижні Ворота» в с. Н. Ворота Мукачівського району і в ході огляду було виявлено та вилучено: вантажний

-2-

автомобіль марки ««VOLVO» н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 та вантажем круглі лісоматеріали породи дуб в кількості 20,65 метрів кубічних; свідоцтво про реєстрацію вантажного автомобіля марки ««VOLVO» н.з. НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію напівпричепа марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 ; товарно-транспортну накладну № 68 від 24.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАА № У10246 від 15.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАЦ № 690403 від 21.08.2025 та товарно-транспортну накладну серії ЛАА № У10258 від 21.08.2025.

25.08.2025 постановою слідчого СВ ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області вантажний автомобіль з напівпричепом, реєстраційні документи на вказані транспортні засоби, деревина та товарно-супровідні документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000159 від 24.08.2025.

26.08.2025 за участю працівників ДП «Ліси України» проведено огляд місця події в с. Н. Ворота, вул. Верховинська, 139, Мукачівського району, де було детально оглянуті круглі лісоматеріали породи дуб, які знаходились на напівпричепі марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 вантажного автомобіля марки «VOLVO» н.з. НОМЕР_2 .

Клопотання мотивовано тим, що тимчасово вилучені в ході огляду місця події вантажний автомобіль марки «VOLVO» н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки «KOGEL» н.3. НОМЕР_1 , вантаж круглі лісоматеріали породи дуб в кількості 20,65 метрів кубічних, свідоцтво про реєстрацію вантажного автомобіля марки ««VOLVO» н.з. НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію напівпричіпа марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 , товарно-транспортну накладну № 68 від 24.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАА № У10246 від 15.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАЦ № 690403 від 21.08.2025 та товарно-транспортну накладну серії ЛАА № У10258 від 21.08.2025 мають суттєве значення для встановлення важливих обставин в даному кримінальному провадженні, а саме у проведенні експертного дослідження із залученням відповідних спеціалістів з метою перевірки законності даної деревини, відповідності вказаного класу якості деревини та наявному фактичному об?єму вилученої деревини, перевірки законності її походження, заготівлі та перевезення на автомобілі марки «VOLVO» н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 , виникла необхідність в накладенні арешту на вказане майно.

Ухвала слідчого судді в частині задоволення клопотання слідчого про арешт майна мотивована тим, що вилучене під час проведення огляду місця події майно має значення речових доказів у кримінальному проваджені № 0000159 від 24.08.2025 та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою використання майна як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, прийшла до висновку про наявність достатніх підстав накладення арешту на деревину та товарно-транспортну накладну. Одночасно, слідчим суддею встановлено, що вантажний автомобіль марки ««VOLVO» н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вантажного автомобіля серії НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію напівпричепа марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 , не є предметом даного кримінального правопорушення і прокурором не доведено, що таке може містити дані про факти чи обставини, що встановлюються під час даного кримінального провадження, з огляду на правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 246 КК України, яка передбачає відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду. Слідчим суддею також констатовано, що накладення арешту на автомобіль та причіп, які на праві власності належать особам, які на даний час не є учасниками кримінального провадження, без достатніх правових передумов для цього, є

-3-

порушенням майнового права особи, в чиїй власності перебувають вказані транспортні засоби, у зв`язку з чим відмовила у задоволенні клопотання про арешт вказаного майна.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити. Посилається на ті самі доводи, які наведені у клопотанні та наполягає на тому, що вказане у клопотанні майно, в тому числі і транспортні засоби та реєстраційні документи на них, визнані речовими доказами. Стороною обвинувачення доведена необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України. Таким чином, вилучене під час огляду місця події майно, в тому числі й транспортні засобі є знаряддями можливого вчинення цього злочину, а тому з метою забезпечення кримінального провадження також підлягає арешту, шляхом заборони користування та розпорядження даним майном.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ФОП ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого. Вважає ухвалу необґрунтованою та незаконною, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження. Деревина на яку накладено арешт, не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України та не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні. Власником майна надано всі підтверджуючі документи про придбання лісопродукції в законний спосіб, про що свідчать товарно-транспортні накладні, відомості в яких повністю відповідають фактично наявній партії деревини. Крім того звертає увагу на те, що ФОП ОСОБА_8 не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим у даному кримінальному провадженні і непричетний взагалі до самовільної рубки деревини. В матеріалах судового провадження відсутні докази незаконної рубки лісу чи незаконного перевезення, чи підробки документів.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна та його представника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційних скарг на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 24.08.2025 відповідає в повній мірі.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СВ ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000159 від 24.08.2025.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.08.2025 близько 19 год 40 хв на дорожній поліцейській станції «Нижні Ворота», що на 717 кілометрі + 400 метрів автодороги МО6 «Київ-Чоп» в с. Н. Ворота Мукачівського району, працівниками відділення поліції № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області було

-4-

зупинено вантажний автомобіль марки «VOLVO» н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , який перевозив круглі лісоматеріали породи дуб в кількості 20,65 метрів кубічних по документах, які викликають сумнів в їх достовірності.

Відомості про дану подію СВ ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000159.

24.08.2025 проведено огляд місця події біля дорожньої станції «Нижні Ворота» в с. Н. Ворота Мукачівського району і в ході огляду було виявлено та вилучено: вантажний автомобіль марки ««VOLVO» н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 та вантажем круглі лісоматеріали породи дуб в кількості 20,65 метрів кубічних; свідоцтво про реєстрацію вантажного автомобіля марки ««VOLVO» н.з. НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію напівпричепа марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 ; товарно-транспортну накладну № 68 від 24.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАА № У10246 від 15.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАЦ № 690403 від 21.08.2025 та товарно-транспортну накладну серії ЛАА № У10258 від 21.08.2025.

25.08.2025 постановою слідчого СВ ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області вантажний автомобіль з напівпричепом, реєстраційні документи на вказані транспортні засоби, деревина та товарно-супровідні документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000159 від 24.08.2025.

26.08.2025 за участю працівників ДП «Ліси України» проведено огляд місця події в с. Н. Ворота, вул. Верховинська, 139, Мукачівського району, де було детально оглянуті круглі лісоматеріали породи дуб, які знаходились на напівпричепі марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 вантажного автомобіля марки «VOLVO» н.з. НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.08.2025, частково задоволено клопотання заступника начальника СВ ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000159 від 24.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучене у ході проведення огляду місця події від 24.08.2025 майно, а саме: лісопродукцію породи «Дуб» в кількості згідно товарно-транспортних накладних 20,65 метрів кубічних, яка знаходиться на напівпричепі «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 та розташована на території пилорами ФОП ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 ; товарно-транспортну накладну № 68 від 24.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАА № У10246 від 15.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАЦ № 690403 від 21.08.2025, товарно-транспортну накладну серії ЛАА № У10258 від 21.08.2025.

Також ухвалою слідчого судді від 28.08.2025 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в частині накладання арешту на вантажний автомобіль марки «VOLVO» н.з. НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію напівпричепа марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає

-5-

спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладено на нього арешт, як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені у клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що 25.08.2025 постановою слідчого СВ ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області, деревина та товарно-супровідні документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000159 від 24.08.2025.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і

-6-

обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи адвоката ОСОБА_7 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклала арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000159 від 24.08.2025, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення слідчого з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представника власника майна, встановила належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурор під час розгляду клопотання довів існування достатніх підстав вважати, що вилучені під час огляду місця події деревина й товарно-супровідні документи, могли бути використані як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та мають доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

-7-

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідила усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахувала правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах судового провадження.

При прийнятті рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі представника власника майна-адвоката ОСОБА_7 на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , слідчий суддя правильно зазначила, що накладення арешту на вказане в клопотанні майно, зокрема, документи, є тимчасовим заходом та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження, не є надмірно обтяжливим для ОСОБА_6 та не призведе до зупинення або надмірного обмеження його правомірної підприємницької діяльності, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Наведені в апеляційній скарзі представника власника майна-адвоката ОСОБА_7 доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.

-8-

Колегія суддів вважає, що прийняте слідчим суддею рішення узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі із правовими позиціями, викладеними у рішеннях, якими констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Таким чином, з огляду на вказане вище, колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку вказане вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, є всі правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяла відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на деревину та товарно-супровідні документи, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_7 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді в цій частині слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Крім того, колегія суддів констатує про безпідставність доводів прокурора щодо необхідності накладення арешту на транспортний засіб марки «VOLVO» н.з. НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , а також свідоцтва про реєстрацію напівпричепа марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 , з огляду на таке.

Як зазначало вище, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації

-9-

майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За приписами ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені в клопотанні слідчим доводи щодо необхідності накладення арешту на майно, а саме: транспортний засіб марки «VOLVO» н.з. НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , а також свідоцтва про реєстрацію напівпричепа марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 , і прийшла до правильного висновку про не доведення стороною обвинувачення необхідності арешту цього майна, у зв`язку з відсутністю обґрунтування мети та підстав, з якими потрібно здійснити арешт майна відповідно до вимог ст. 170,171 КПК України.

Слідчим суддею належно враховано, що згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, на майно може бути накладено арешт, коли встановлено, що воно є предметом кримінального правопорушення, а не в разі припущення, що майно може бути предметом кримінального правопорушення, як про це зазначає у клопотанні прокурор, до того ж, не визначивши правову природу та належність тимчасово вилученого майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно врахував той факт, що обмеження права власності є недопустимим, відтак рішення слідчого судді в частині відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом.

Крім того, слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що власник майна ОСОБА_6 користується транспортним засобом на законних підставах, стороною обвинувачення не доведено необхідність подальшого втручання у володіння ОСОБА_6 своїм майном, а посилання прокурора в апеляційній скарзі на факт визнання

-10-

автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію речовими доказами не може слугувати єдиною підставою для накладення арешту на майно.

Вказані обставини в сукупності, колегія суддів уважає таким, що підтверджують те, що прокурором не дотримано вимоги ч. 2 ст. 171, ч. 5 ст. 132 КПК України, згідно яких при підготовці клопотання про арешт майна і під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на транспортний засіб марки «VOLVO» н.з. НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію напівпричепа марки «KOGEL» н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 , слідчий суддя правильно врахувала той факт, що клопотання прокурора не містить обґрунтування мети і підстав для арешту відповідно до вимог ст. 170,171 КПК України, відтак рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора інші доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно в арешті якого відмовлено.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційних скарг про незаконність ухвали слідчого судді, колегія суддів відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційних скаргах як прокурора, так і представника власника майна-адвоката ОСОБА_7 е вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду судової справи учасники судового провадження не заявляли клопотань про приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість доводів поданого ним клопотання чи могли б істотно вплинути на вищевказані висновки апеляційного суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури та представника ФОП « ОСОБА_6 » - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.08.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000159 від 24.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді