Номер провадження: 11-сс/813/1754/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Хажибейського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в рамках кримінального провадження №0000670, внесеного до ЄРДР 17 липня 2025 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , яке погоджене прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 19 жовтня 2025 року включно, з визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в перерахунку становить 605,600 /шістсот п`ять тисяч шістсот/ гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурор Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що слідчий суддя, надаючи право внесення застави, не врахував ступінь тяжкості та обставин вчиненого злочину, вагомих існуючих ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_7 може переховуватись від слідства та суду, оскільки є громадянином іншої держави та не має постійного місця проживання на території України, тобто має можливість безперешкодно залишити територію України; підозрюваний може впливати на свідків та потерпілого, оскільки за фактичних обставин справи інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено із погрозою застосування насильства; наявність корисливого умислу на вчинення злочину.

На підставі наведеного прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, без права внесення застави.

Захисник ОСОБА_11 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала винесена с порушенням процесуального закону, є необґрунтованою, невмотивованою, з огляду на наступне:

- у клопотанні сторони обвинувачення ризики є лише формально перерахованими, проте, взагалі нічим не підтверджуються, є голослівними та необґрунтованими;

- слідчий суддя залишив поза увагою, що ОСОБА_7 не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності та має молодий вік - 22 роки;

- розмір застави є необґрунтований, варто визначити розмір застави - у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник та підозрюваний підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги та заперечували проти апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Прокурор підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги та просив відмовити у задоволені апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до клопотання у провадженні СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000670 від 17 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 21 серпня 2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод або законних інтересів потерпілого (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану (а.с. 53-62 т.1).

За версією органу досудового розслідування та відповідно до повідомлення про підозру, у невсиновлений час та місці, однак не пізніше липня 2025 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи корисливі мотиви, з метою незаконного збагачення, вступив у злочинну змову з, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо вимагання грошових коштів з ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , під приводом вигаданого боргу у розмірі 5 000 доларів США.

Після цього, у період з 14.07.2025 по 20.08.2025 ОСОБА_14 неодноразово у телефонному режимі висував вимогу ОСОБА_18 у необхідності передачі грошових коштів у сумі 5 000 доларів США, погрожуючи фізичним насильством.

В подальшому, 20.08.2025, приблизно о 17 год. 17 хв., ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, прибули поряд із місцем проживання потерпілого, біля будинку АДРЕСА_1 , де ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 зайняли заздалегідь обумовлені позиції, щоб спостерігати за оточуючою обстановкою з метою повідомлення ОСОБА_14 про появу сторонніх осіб, що могли завадити реалізації вказаними особами злочинного умислу.

Так, ОСОБА_14 , підійшов до потерпілого ОСОБА_18 , та покликав його, після чого в їх сторону направилися ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , які діючи за попередньою змовою між собою відвели потерпілого у сторону зруйнованого будинку АДРЕСА_2 .

Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_18 , діючи за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, користуючись значною фізичною перевагою та кількістю над потерпілим, використовуючи фактор раптовості, здійснюючи психологічний вплив, який виражався у погрозах з боку ОСОБА_14 застосування фізичного насильства до потерпілого, а ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 обступивши останнього з різних боків, демонстрували свою мовчазну згоду на дії ОСОБА_14 .

Далі, ОСОБА_14 дістав з сумки, яка знаходилась у нього на плечі предмет, ззовні схожий на пістолет чорного кольору, та направив його у бік ОСОБА_18 , та з погрозою застосування насильства, висунули останньому незаконну, безпідставну вимогу передачі їм грошових коштів у сумі 5 000 доларів США, під приводом вигаданого боргу, які потерпілий ОСОБА_18 сприйняв як реальну загрозу власному життю та здоров`ю.

Незважаючи на позицію ОСОБА_18 про відсутність боргу, ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , продовжили вимагати у потерпілого грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, при цьому, погрожували у грубій формі з використанням нецензурної лайки та образливих слів, що у випадку невиконання їх вимог, до нього буде застосовано фізичне насильство, при цьому ОСОБА_14 продовжував погрожувати предметом, ззовні схожим на пістолет.

Надалі, потерпілий ОСОБА_18 , усвідомлюючи реальну перевагу вказаних осіб, приймаючи їх погрози за реальні, повідомив про наявність у нього коштів у сумі 3000 доларів США, на що ОСОБА_14 продовжуючи разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , вимагати грошові кошти, використовуючи при цьому психологічний тиск, погрозу застосування тілесних ушкоджень, близько 17 год. 35 хв. забрали 3000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 20.08.2025 становило 123 тисячі 955 гривень) з рук ОСОБА_18 , які ОСОБА_14 брав особисто, після чого ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, де залишився потерпілий ОСОБА_18 , однак, під час спроби втечі, були затримані співробітниками правоохоронних органів біля будинку № 40 по вулиці Степова у місті Одесі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, за викладених у клопотанні обставин.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Отже, факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відтак, повідомлення про підозру - це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі розслідування може перерости у твердження у вигляді обвинувального акту. Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати їм оцінку з точки зору їх допустимості та достатності. Повнота та всебічність проведеного розслідування теж не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при дослідженні обґрунтованості підозри.

Як вбачається із матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчиненні правопорушення та протоколом допиту потерпілого ОСОБА_18 , які будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, повідомив, що невстановлені особи здійснюють вимагання від останнього грошових коштів (а.с. 12-13;18-20 т.1); протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіоконтроль особи від 07 серпня 2025 року, в якому зафіксоване спілкування потерпілого ОСОБА_18 з ОСОБА_14 , який вимагає повернення коштів(а.с.30-32 т.1); протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_18 від 20 серпня 2025 року, який підтвердив обставини, фактично викладені у повідомленні про підозру ОСОБА_7 - зокрема, щодо подій, які відбулись 20 серпня 2025 року біля будинку АДРЕСА_1; протоколом затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України, зі змісту якого убачається, що останнього було затримано біля будинку АДРЕСА_1 (а.с. 41-44 т.1).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правомірного висновку про наявність у провадженні доказів, які на час розгляду клопотання свідчать про наявність обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що підозрюваний міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення за викладеними у повідомленні про підозру обставинами, тобто про те, що підозра на даному етапі є обґрунтованою.

Надаючи оцінку доводам щодо необґрунтованості висновків слідчого судді у частині наявності існування ризиків, апеляційний суд зазначає наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

В межах доводів апеляційної скарги колегія суддів перевіряє висновки слідчого судді щодо наявності таких ризиків: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Апеляційний суд погоджується із мотивами оскаржуваної ухвали щодо встановлення зазначених ризиків перешкоджання кримінальному провадженню, у той же час стосовно доводів апеляційної скарги щодо їх необґрунтованості зазначає наступне.

Щодо наявності ризику того, що підозрюваний зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. На переконання апеляційного суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Отже, є безпідставними доводи захисників про те, що тяжкість покарання не може сама по собі бути виправданням тримання під вартою. Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Тому, апеляційним судом було ретельно вивчено особу підозрюваного, який є громадянином Молдови, прибув на територію в України у 2025 році з особистих питань, перебуває у віці 22 років, не одружений, офіційно не працевлаштований, із середньо освітою, на території м. Одеси немає постійного мешкання.

Наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження, особисті обставини підозрюваного та тяжкість можливого покарання у сукупності надають колегії суддів підстави вважати про існування на час апеляційного розгляду ризику переховування від органу досудового розслідування або/та суду.

Належна процесуальна поведінка підозрюваного, який раніше не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності у певній мірі зменшують існування цього ризику, проте не настільки аби нівелювати його повністю.

В обґрунтування наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні слідчий суддя звернув увагу на встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд зможе обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто, якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею або отриманими у порядку, визначеному ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України). Наразі кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у значній мірі підтверджується показаннями потерпілого, який не допитаний судом, і, відповідно, його показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів. За таких умов, достатньо ймовірний ризик впливу ОСОБА_7 на потерпілого у цьому кримінальному провадженні з метою спонукання до ненадання показань.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо обґрунтованості існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, оскільки обставини та характер вчинення розслідуваного кримінального правопорушення - злочин вчинений ОСОБА_7 у співучасті з іншими особами з корисливих мотивів, що свідчить схильність та здатність підозрюваного до протиправної поведінки.

Враховуючи вище вказане, колегія суддів приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тобто, визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування є дискреційним повноваженням суду.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання підозрюваного під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує утримання підозрюваного під вартою.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

При цьому суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Кримінальне правопорушення, зокрема передбачене ч. 4 ст. 189 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів у сфері проти власності, додатковим об`єктом посягання, якого є життя та здоров`я особи. Натомість зі змісту підозри можна дійти висновку про ігнорування - ОСОБА_7 правил співіснування у суспільстві, що з урахуванням значного суспільного інтересу (особливий характер справи) та вчинення кримінального правопорушення із погрозою застосуванням насильства, на думку колегії суддів, на даному етапі кримінального провадження включає можливість визначення застави.

З урахуванням викладеного вище, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Хажибейського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в рамках кримінального провадження №0000670, внесеного до ЄРДР 17 липня 2025 року,- скасувати

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , яке погоджене прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в рамках кримінального провадження №0000670, внесеного до ЄРДР 17 липня 2025 року, - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 19 жовтня 2025 року, без визначення розміру застави.

Забезпечення виконання ухвали покласти на прокурора ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4