МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/4304/22

Провадження № 1-кп/210/115/25

05 грудня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001305 від 03.10.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Нова Одеса Миколаївської області, громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила злочин за наступних обставин.

Так, 03.10.2022 приблизно в 08 годин 20 хвилин водій ОСОБА_6 перебувала на роботі, де керувала технічно справним тролейбусом «ЮМЗ-Т2» бортовий номер 653, при цьому рухаючись за маршрутом №21 «станція Кривий Ріг Головний станція Кривий Ріг» з пасажирами, зупинилася на зупинці громадського транспорту «стадіон Металург», яка розташована по пр. Металургів в Металургійному районі, м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області. Відчинила двері для здійснення висадки та посадки пасажирів.

В цей час пасажирка похилого віку ОСОБА_9 вирішила вийти з тролейбусу «ЮМЗ-Т2» бортовий номер 653, який зупинився на зупинці громадського транспорту «стадіон Металург», тому вона почала виходити на зупинку, через середні двері вказаного тролейбусу.

Водій ОСОБА_6 в момент зупинки керованого нею тролейбусу «ЮМЗ-Т2» бортовий номер 653, на зупинці громадського транспорту «стадіон Металург», яка розташована по пр. Металургів в Металургійному районі, м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, повинна була діяти відповідно до п.п. 1.7; 2.3 (б); 10.1; 21.4 Правил дорожнього руху України.

Однак водій ОСОБА_6 діючи зі кримінальною протиправною недбалістю, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не помітила пасажирку похилого віку ОСОБА_9 , яка виходила з тролейбусу, через середні двері, зачинила двері керованого нею тролейбусу «ЮМЗ-Т2» бортовий номер 653, та почала від`їжджати від зупинки громадського транспорту, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, чим порушила вимоги п.п. 1.7; 2.3 (б); 10.1; 21.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- «1.7. Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;

- «2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;

- «10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»;

- «21.4 Водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу».

В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_6 зачинила двері керованого нею тролейбусу «ЮМЗ-Т2» бортовий номер 653, в той момент як з середніх дверей виходила пасажирка похилого віку ОСОБА_9 , штовхнула її дверима тролейбусу, від чого пасажирка похилого віку ОСОБА_9 впала на проїзну частину, а водій ОСОБА_6 не помітивши цього поновила рух керованого нею тролейбусу «ЮМЗ-Т2» бортовий номер 653 та скоїла наїзд заднім правим колесом тролейбусу на пасажирку ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 135 від 02.06.2025 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди гр. ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої поєднаної травми тіла з ушкодженням черевної порожнини та масивним ушкодженням нижніх кінцівок, які потребували проведення оперативних втручань та тривалого стаціонарного лікування, через гнійне запалення кукси ампутованої нижньої кінцівки.

Враховуючи вищевказане травми отримані ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 03.10.2022 року знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/112-22/9248-ІТ від 11.11.2022 року між порушенням ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3 (б); 10.1; 21.4 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків смертю потерпілої ОСОБА_9 є прямий причинний зв`язок.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою суду від 21 березня 2023 року клопотання сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_5 - про застосування заходів забезпечення кримінального провадження під час судового провадження у вигляді тимчасового доступу до документів - задоволено. Надано прокурору Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_5 тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження № 0001620 за ч. 1 ст. 115 КК України, які знаходяться уІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , з можливістю отримання належним чином завірених копій документів.

Прокурор заявив клопотання про застосування положень частини 3 статті 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, обмежитись дослідженням матеріалів тимчасового доступу та висновками експертиз, оскільки обвинувачена фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання прокурора підтримала, та зазначила, що вину визнає в повному обсязі, не оспорює фактичні обставини обвинувачення, дійсно вчинила вказаний вище злочин за обставин, які встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв по застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення не надходило. Принесла вибачення потерпілому.Просила не позбавляти її права керування транспортним засобом, оскільки це її єдине джерело доходів.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора, та просила призначити обвинуваченій покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та зазначив, що в день інциденту був у ТЦК, зателефонувала жінка та повідомила, що мати попала під тролейбус. Лікуванням матері, яка лежала у відділенні інтенсивної терапії займався сам, купував ліки, приїздив до лікарні. Обвинувачена фінансової допомоги не надавала. Зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди втратив близьку людину, яка була дуже важливою для нього. Позов підтримав в повному обсязі, просив призначити обвинуваченій покарання на розсуд суду.

Приймаючи до уваги, що обвинувачена винною себе у пред`явленому обвинуваченні визнала повністю та беззаперечно, її показання відповідають суті обвинувачення, фактичні обставини не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності; обставини, які характеризують особу обвинувачуваної, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись дослідженням матеріалів тимчасового доступу, матеріалів експертиз, допитом обвинувачуванї, дослідженням матеріалів, які стосуються речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченої, без проведення допиту свідків, дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачена правильно розуміє зміст фактичних обставин, які нею не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показів судом досліджені письмові докази та висновки експертиз:

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 11.04.2023 року, згідно якого тимчасово вилучені копії матеріалів кримінального провадження № 0001620 від 07.12.2022 року з описом вилученого майна до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 11 квітня 2023 року та додатками до протоколу (Т. 2 а.с. 91-107);

- висновок судово-медичної експертизи № 1623 від 21.11.2022 року, відповідно до якого при огляді ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та при вивченні медичних документів виявлена тупа поєднана травма тіла садна голови; закрита травма живота розрив брижі тонкого кишечника, гематома верхнього чепця, ускладнені гемоперітонеумом; уламковий чрезвертлюговий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням, закритий 3-х кісточковий перелом лівої гомілки, розтрощення м`яких тканин правої гомілки, правої п`яткової кістки з подальшим видаленням правої нижньої кінцівки, травматичний шок. Характер тілесних ушкоджень у потерпілої свідчить про утворення ушкоджень від дії тупих твердих предметів за механізмом удару або стиснення, можуть бути наслідком згинання, зсуву, стиснення, скручування. Характер загоювання виявлених ушкоджень свідчить, що ушкодження могли бути отримані 03.10.2022 року. Виявлені ушкодження відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, П 2.1.3 «Л,о» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», розладом здоров`я пов`язаним зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%). П. 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6 (Т. 1 а.с.35-38);

- висновком судово-медичної експертизи № 3149 від 17.01.2023 року, відповідно до якого причиною смерті гр. ОСОБА_9 стало наявне захворювання - множинні гострі виразки шлунку, які ускладнилися шлунково-кишковою кровотечею та загальним венозним малокрів`ям внутрішніх органів, набряком легень та головного мозку (Т. 2 а.с. 100-107);

- висновком судово-медичної експертизи № 135 від 02.06.2025 року, відповідно до якого згідно аналізу наданої судово-медичної документації (Висновок експерта № 3149 від 08.12.2022 року) смерть гр. ОСОБА_9 стала від множинних гострих виразок шлунку, які ускладнилися шлунково-кишковою кровотечею та загальним венозним малокрів`ям внутрішніх органів. Відповідно до даних судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів (шлунку) від трупа гр. ОСОБА_9 встановлено наявність гострої стресової виразки шлунку: дно якої представлено м`язовим або субсерозним швом, покрита масами солянокислого гематину з домішками сегментоядерних лейкоцитів, серед яких виявляються судини, стінки яких масивно інфільтровані лейкоцитами, а в їх просвітках брилки солянокислого гематина, судинний лейкоцитоз. Стресова виразка це гостре ураження слизової оболонки шлунку або двадцятипалої кишки, що виникає на тлі тяжкого фізичного або психоемоційного стресу. Найчастіше розвивається у тяжкохворих пацієнтів у відділеннях інтенсивної терапії, при важких травмах, опіках (виразка Керлінга), сепсисі, полі органній недостатності тощо. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди гр.. ОСОБА_9 були причинені тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої поєднаної травми тіла з ушкодженням черевної порожнини та масивними ушкодженнями нижніх кінцівок, які потребували проведення оперативних втручань та тривалого стаціонарного лікування, через гнійне запалення кукси ампутованої нижньої кінцівки. Враховуючи вищевикладене травми, отримані ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 03.10.2022 року знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті (Т.2 1 а.с. 133-148).

Досліджені протоколи слідчих дій є належними та допустимими доказами, відповідають положенням статей 84-86, 110 КПК України, підстав для визнання їх недопустимими за ст. 87 КПК України не вбачається. Висновки судових експертиз є вмотивованими, отриманими у встановленому порядку та складені кваліфікованими експертами.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку, з урахуванням того, що по справі забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Згідно частини 4 статті 12 КК України вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 286 КК України є тяжким злочином.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який згідно ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особистість обвинуваченої, яка одружена, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працевлаштована, за місцем роботи характеризується позитивно, є внутрішньо-переміщеною особою, раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебувала і не перебуває, вину визнала, щиро розкаялася.

Згідно досудової доповіді від 17.01.2023 року, складеної відносно ОСОБА_6 , орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (Т. 2 а.с. 35-38).

Відповідно до витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення з використанням підсистеми «Касандра» від 17.01.2023 року рівень вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 розцінюється як низький (Т. 2 а.с. 39).

Згідно висновку КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ДОР від 03.10.2022 року № 2989 ОСОБА_6 03.10.2022 року о 12-03 годині не перебувала у стані сп`яніння (Т. 1 а.с.74).

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_6 є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 судом не встановлено.

Враховуючи викладені дані про особу винуватої, обставини справи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, призначити обвинуваченій покарання відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальних межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття призначеного їй покарання згідно положень ст. 75 КК України, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченої ОСОБА_6 права керування транспортними засобами та враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 зі змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд бере до уваги те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 спричинено смерть, разом з тим, наявні дані про те, що ОСОБА_6 є внутрішньо переміщеною особою, має на утриманні малолітню дитину, працює в КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » водієм та це її єдиний заробіток, тому, суд приходить до висновку про відсутність необхідності призначення обвинуваченій додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України не вбачається.

Суд вважає, що призначення такого покарання є справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченої та для запобігання скоєння нею правопорушень у сфері безпеки руху в майбутньому. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Щодо цивільного позову

Представником потерпілого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_11 подано цивільний позов до Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_6 », третя особа ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначив, що в результаті порушення ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, було скоєно наїзд правим колесом тролейбусу на пасажирку ОСОБА_9 . Внаслідок ДТП ОСОБА_9 була травмована та тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, де ІНФОРМАЦІЯ_7 від отриманих травм померла. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з провини водія КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ОСОБА_6 ОСОБА_8 була завдана майнова та моральна шкода. Водій ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах з КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Враховуючи викладене просить стягнути з КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на користь ОСОБА_8 97889,20 грн матеріальної шкоди заподіяної злочином та 1000000,00 грн моральної шкоди.

Від КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » надійшов відзив на позов, в якому зазначив, що цивільний позивач є працездатним та не перебував на утриманні померлої ОСОБА_9 , про що свідчить той факт, що померла ОСОБА_9 та цивільний позивач проживали окремо, за різними адресами. Цивільний позивач не входить до кола осіб, які відповідно до ст. 1200 ЦК України мають право на відшкодування шкоди. Також зазначив, що цивільним позивачем не доведений факт родинних відносин. Оскільки причина смерті ОСОБА_9 не перебуває у причинному зв`язку із тілесними ушкодженнями, то КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » не повинно відшкодовувати цивільному позивачу його витрати на поховання. Крім того, позивачем надані фіскальні чеки на загальну суму 8167,04 грн, згідно яких придбавалися автомобільне паливо та газ, що не має ніякого відношення до вирішення питання про відшкодування шкоди. Крім того, позивачем надані квитанція від 12.01.2023 року на суму 550.00 грн та товарний чек № 13 від 23.02.2023 року на суму 5853,00 грн, з яких не зрозуміло, який товар чи послуга придбавались та з якою метою, також ці документи надані після смерті потерпілої , а тому вони також не мають відношення до вирішення питання про відшкодування шкоди. Також зазначив, що за життя померла ОСОБА_9 страждала на ішемічну хворобу серця, портальний цироз печінки. Такий стан здоров`я померлої та наявність у неї за життя тяжких хвороб, які призвели до смерті дає підстави вважати, що цивільний позивач не піклувався про свою матір та стан її здоров`я. Дана обставина має суттєве значення у вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, заявлений розмір якої в сумі 1000000,00 грн є необґрунтованим. Враховуючи викладене, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Цивільний позивач ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та показав суду, що він важко переніс втрату матері.

Представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до книжки № 209 - ОСОБА_6 працює у КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на посаді водія тролейбуса.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Щодо відшкодування матеріальних витрат внаслідок смерті та поховання ОСОБА_9 суду надані наступні докази: копія накладної від 08.12.2022 року на суму 28210,00 грн.

Таким чином, цивільний позивач ОСОБА_8 має право на стягнення з цивільного позивача КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » понесених ним витрат на поховання матері ОСОБА_9 у розмірі 28210,00 грн.

Разом з тим, не підлягають стягненню з цивільного відповідача КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » витрати на виготовлення пам`ятника у розмірі 25280,00 гривень, оскільки в наданій до позову довідці-рахунку відсутня дата отримання послуги та зі змісту довідки не вбачається, коли саме ОСОБА_8 здійснив зазначений платіж та на установку якого саме пам`ятника.

Крім того, не підлягають стягненню з цивільного відповідача КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » витрати за квитанціями: на суму 2400,00 грн від 08.12.2022 року, на суму 1000,00 грн від 08.12.2022 року, на суму 550,00 грн від 12.01.2023 року, на суму 5853,00 грн від 23.02.2023 року, на суму 1201,90 грн від 06.10.2022 року, на суму 1381,92 грн від 11.10.2022 року, на суму 1207,54 грн від 16.10.2022 року, на суму 1555,68 грн від 13.11.2022 року та на суму 2820,00 грн від 25.11.2022 року оскільки з наданих квитанцій не можливо встановити, що ці витрати були здійснені саме на лікування ОСОБА_9 чи на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

За таких обставин з КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди необхідно стягнути 52607,06 гривень.

Щодо вимог представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України, суд враховуючи, що внаслідок дій ОСОБА_6 , які полягали у порушенні правил безпеки дорожнього руху, потерпілому ОСОБА_8 заподіяно моральну шкоду внаслідок смерті матері, наслідки для потерпілого є незворотніми. Також судом прийнято до уваги і те, що потерпілий переніс та переносить душевні страждання, обумовлені втратою близької людини, переживає емоційний стрес, що обумовлює необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на подолання негативного психологічного стану.

Вирішуючи розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкі для потерпілого наслідки у вигляді втрати близької людини, суд приходить до висновку, що сума на відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн на користь потерпілого є обґрунтованою та підлягає відшкодуванню цивільним відповідачем КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на підставі вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн та 52607,06 грн - суму матеріальної шкоди.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 (Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод) № СЕ 19/112-22/9248-ІТ від 11.11.2022 року у розмірі 755,12 грн, відповідно до статті 124 КПК слід стягнути з обвинуваченої.

У зв`язку з тим, що відносно обвинуваченої ОСОБА_6 під час досудового розслідування даного кримінального провадження запобіжний захід не застосовувався та в судовому засіданні клопотання прокурором про це не заявлялося, суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченої запобіжного заходу.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 368 , 370, 371, 374-376 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від основного призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи, відповідно до ст. 76 ч. 3 п. 2 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_8 до Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_6 », третя особа ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на користь ОСОБА_8 52607,06 грн (п`ятдесят дві тисячі шістсот сім гривень шість копійок).

Стягнути з Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Речові докази:

- Тролейбус «ЮМЗ-Т2» бортовий номер 653, який переданий на відповідальне зберігання КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » - залишити у володінні КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 »;

- DVD-диск з відеозаписами, де зафіксовано як працівники поліції 03.10.2022 року перебувають на місці дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої було травмовано гр. ОСОБА_9 , які було надано з ПП в м. Кривому Розі ІНФОРМАЦІЯ_8 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження № 0001305 від 03.10.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 755,12 гривень (сімсот п`ятдесят п`ять гривень дванадцять копійок) - за проведену судову технічну експертизу документів № СЕ 19/112-22/9248-ІТ від 11.11.2022 року.

Матеріали кримінального провадження № 0001305 від 03.10.2022 року, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за № 210/4304/22, провадження № 1-КП/210/115/25.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до ІНФОРМАЦІЯ_9 шляхом подачі апеляційної скарги через Металургійний районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1