Провадження № 1-кс/643/6470/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на рішення прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000237 від 13.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000237 від 13.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.369 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначив, що з 13 лютого 2024 у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві знаходиться кримінальне провадження №0000237 від 13.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.369 КК України. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснює прокурор ОСОБА_4 , до якого він звернувся із заявою, в якій просив зобов`язати слідчого направити на його адресу пам`ятку про процесуальні права та обов`язки у кримінальному провадженні №0000237 від 13.02.2024, а також провести низки слідчих та процесуальних дій, спрямованих на встановлення істини у справі. Однак, 09.09.2025 прокурор ОСОБА_4 не провівши жодних дій, спрямованих на встановлення істини у справі, виніс постанову про відмову у визнанні його потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Вважає, підстави, з яких прокурором відмовлено у визнанні його потерпілим, суперечать положенням КПК України, а саме ч.5 ст.55 КПК України. При винесенні вказаної постанови прокурором не вказано, які саме дії проведено по встановленню факту не заподіяння шкоди, завданої йому кримінальним правопорушенням, лише вказано, що на даний час під час проведення досудового розслідування не здобуто та ним не надано доказів про спричинення йому істотної шкоди або тяжких наслідків фігурантами у справі. Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 01.10.2025 вказану постанову прокурора про відмову у визнанні його потерпілим скасовано. 28.10.2025 прокурор ОСОБА_4 не усунувши недоліки, виніс постанову про відмову у визнанні його потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Вважає, що висновки, викладені у постанові прокурора від 28.10.2025 не відповідають дійсності, є свідомо надуманими, не мотивованими та не заснованими на всебічному та повному дослідженні фактів, викладених у його заяві. Окрім того, у постанові прокурора відсутні посилання на матеріали досудового розслідування, які б давали підстави прийти до висновку про існування очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України. У зв`язку з чим, звернувся до слідчого судді із скаргою у якій просив, скасувати постанову прокурора від 28.10.2025 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000237 від 13.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.369 КК України, а також розгляд скарги просив проводити за його відсутністю.

Прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 до початку судового розгляду подав письмові заперечення на скаргу ОСОБА_3 , в яких зазначив, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000237 від 13.02.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.396 КК України, відомості про яке 13.02.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) на підставі заяви ОСОБА_3 від 26.11.2023 щодо можливого невиконання службовими особами правоохоронних органів судового рішення, приховування злочину, а також щодо можливих неправомірних дій, службової недбалості, службового підроблення, перевищення службових повноважень, зловживання службовим становищем службовими особами Державного бюро розслідувань і прокуратури під час здійснення досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000119 від 01.02.2016, та зареєстровано за №0000237 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.396 КК України. На цей час у вказаному кримінальному провадженні особам про підозру не повідомлено у зв`язку з відсутністю передбачених КПК України підстав. Разом з цим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 KПK України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Згідно з приписами ч. 5 ст. 55 KПK України за наявності очевидних i достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. При цьому «очевидність i достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження i внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, i може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням i заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбаченого ч.1 ст.55 KПK України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінальної характеристики кримінального правопорушення. Окрім цього, заявником не надано жодного належного обґрунтування чи доказів про спричинення йому будь-якої шкоди, що настала внаслідок злочинних, як на його думку, дій слідчого. Досудовим розслідуванням на цей час не здобуто будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про наявність у діях слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 та прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.396 КК України. В основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення кримінального правопорушення). Тільки при наявності двох умов особа набуває статусу потерпілого. На теперішній час заявником ОСОБА_3 не надано ні слідчому, ні прокурору документів, якими підтверджено суму заподіяних збитків (довідок, висновків експертиз тощо). Очевидним є те, що матеріальна шкода, завдана ОСОБА_3 , відсутня. Доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 завдано фізичної, матеріальної та моральної шкоди під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000237 від 13.02.2024, на теперішній час не встановлено. Враховуючи, що наразі не встановлено спричинення ОСОБА_3 матеріальної, моральної, майнової шкоди, відсутні фактичні умови визнання його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні, 28.10.2025 прокурором прийняте рішення про відмову у визнанні останнього потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні про що винесено відповідну постанову. З врахуванням наведеного, просив у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора від 28.10.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000237 від 13.02.2024, відмовити.

Одночасно прокурор просив розгляд скарги проводити за його відсутності.

Слідчий у судове засідання не з`явився, до його початку надав матеріали кримінального провадження №0000237 від 13.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.369 КК України, для огляду їх у судовому засіданні в частині, що оскаржується заявником.

Із врахуванням приписів ч.3 ст.306 КПК України та вказаних заяв, слідчий суддя дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін кримінального провадження.

За приписами ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши скаргу, заяву прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З наданих матеріалів кримінального провадження №0000237 вбачається, що відомості до ЄРДР внесено 13.02.2024 на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.01.2024 у справі №757/57078/23-к, якою зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 26.11.2023. Повідомляє про можливі неправомірні дії службових осіб органів Державного бюро розслідувань та прокуратури, які виразилися у зловживанні службовим становищем під час здійснення досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000119 від 01.02.2016.

Окрім того, матеріали кримінального провадження містять ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18.01.2024, якою скаргу задоволено, зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості із заяви (повідомлення) ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 26.11.2023, розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних.

Матеріали кримінального провадження також містять заяву про кримінальні правопорушення від 26.11.2020, яка була предметом розгляду слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва.

З постанови прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 28.10.2025 вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000237 від 13.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.369 КК України, відомості у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 18.01.2024 у справі №757/57078/23-к, якою зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести до ЄРДР відомості, викладені у заяві ОСОБА_3 від 26.11.2023 щодо можливих неправомірних дій слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР ОСОБА_5 та процесуального керівника - прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_6 під час здійснення досудового розслідування та нагляду у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000119 від 01.02.2016, та зареєстровано за №0000237 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.396 КК України. Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000237 триває. Про підозру особам у вказаному кримінальному провадженні станом на цей час не повідомлено у зв`язку з відсутністю передбачених КПК України підстав. Згідно з даними Єдиного Державного реєстру судових рішень, слідчим суддею Салтівського районного суду м. Харкова (справа № 643/16159/25), 01.10.2025 скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань обласної прокуратури від 09.09.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000237 від 13.02.2024 - задоволено, вищезазначену постанову прокурора - скасовано, зобов`язано прокурора повторно розглянути клопотання заявника про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000237 від 13.02.2024. На виконання ухвали суду, повторно розглянуто клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Допитаний 24.10.2025 як свідок прокурор ОСОБА_6 серед іншого показав, що в ході проведення подальшого досудового розслідування не отримано фактичних даних щодо невиконання слідчим ОСОБА_7 ухвал Червонозаводського районного суду м. Харкова під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000231 від 12.08.2013, а відтак кримінальне провадження № 0000119 від 01.02.2016 за ч. 2 ст. 382 КК України підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Крім того, вивченням вказаних ухвал суду встановлено, що в них містяться посилання лише на те, що постанова слідчого має бути вмотивована та надана правова оцінка доводам заявника. Так, кримінальна відповідальність за ст. 382 КК України настає у разі умисного невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Невиконання судового акту є бездіяльністю, яка означає незастосування службовою особою передбачених законом і конкретним судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо на цю службову особу покладено обов`язок і вона має реальну можливість виконати цей судовий акт. Згідно зі ст. 215 КПК України, досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення. Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально караних діянь, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення відповідно до положень ст.ст. 283, 284 КПК України. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000119 від 01.02.2016 неодноразово (8 разів) приймалося рішення про його закриття, востаннє 31.07.2024. Проте, ухвалами слідчих суддів такі рішення слідчих скасовувались та матеріали кримінального провадження повертались для проведення подальшого досудового розслідування. На цей час досудове розслідування триває, підстави для повідомлення про підозру відсутні.

Свідок ОСОБА_6 під час допиту звернув увагу на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.09.2021 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 щодо компенсації останньому моральної шкоди завданої нібито неналежним проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000119 від 01.02.2016.

Вивченням матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000237 від 13.02.2024 встановлено, що дотепер заявником ОСОБА_3 не надано жодного обґрунтованого підтвердження спричинення йому будь-якої шкоди, що настала внаслідок злочинних, як на його думку, дій слідчого та прокурора. ОСОБА_3 не вказано обставини і не наведено достатніх доказів якої саме шкоди йому завдано і в чому проявляються спричинені йому фізичні та моральні страждання, не вказано розмір майнової чи моральної шкоди. Саме посилання на наявність такої шкоди не свідчить про її спричинення.

В основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення кримінального правопорушення). Тільки при наявності двох умов особа набуває статусу потерпілого.

На теперішній час ОСОБА_3 не надано ні слідчому, ні прокурору документів, якими підтверджено суму заподіяних збитків (довідок, висновків експертиз тощо).

Виходячи з положень Цивільного кодексу України, майнова шкода полягає в позбавленні особи належних їй цінностей, грошей, майна, матеріальних благ.

Таким чином, доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 завдано майнової, моральної та фізичної шкоди під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000119 від 01.02.2016 на теперішній час не встановлено.

Досудовим розслідуванням на цей час також не здобуто об`єктивних даних, які свідчили б про наявність у діях слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 та процесуального керівника - прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_6 ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, крім іншого, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 9 КПК України передбачає, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Таким чином, процесуальний статус потерпілого виникає саме з моменту, коли встановлено, що даній особі було завдано шкоду.

Згідно ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Слідчий суддя звертає увагу, що контекст ч.5 ст.55 КПК України у поєднанні з п.3 ч.1 ст.91 КПК України, дозволяє зробити висновок, що саме слідчий після проведення певних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, повинен встановити наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

При цьому, слідчий суддя вважає, що й особа, яка подала заяву про залучення до провадження як потерпілого, також повинна проявляти активність та сприяти слідчому у з`ясуванні обставин для встановлення виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а не займати пасивну позицію посилаючись лише на обов`язки слідчого, в даному випадку, прокурора.

Відповідно до ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Частинами 5, 6 статті 110 КПК України визначено, що постанова слідчого складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Постанова слідчого виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, постанова слідчого, дізнавача, прокурора підлягає скасуванню.

Твердження заявника щодо неналежного обґрунтування оскаржуваної постанови спростовуються змістом постанови, яка на думку слідчого судді містить всі визначені ст.110 КПК України складові.

Разом з тим, досудове розслідування проводиться за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, обов`язковим елементом об`єктивної сторони яких є заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Згідно з примітою до ст. 364 КК України вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Також, у 2014 році Верховною Радою України прийнято Закон України № 1261-VII від 13.05.2014, згідно з яким з моменту набуття чинності вказаних змін у законі істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 КК України вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян; тяжкими наслідками у статтях 364-367 КК України вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

З огляду на викладене обов`язковою ознакою наслідку, як елементу об`єктивної сторони складу кримінальних правопорушень, які розслідуються, є заподіяння істотної шкоди, що може мати лише матеріальний характер чи майновий вигляд.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що заявником не надано ані прокурору, ані слідчому судді у межах оскарження рішення прокурора, жодного обґрунтованого підтвердження про спричинення йому матеріальної або моральної шкоди. ОСОБА_3 не вказано обставини і не наведено достатніх доказів якої саме шкоди йому завдано і в чому проявляються спричинені йому фізичні та моральні страждання, окрім того не вказано розмір майнової чи моральної шкоди. Саме посилання на наявність такої шкоди не свідчить про її спричинення. Заява про кримінальне правопорушення від 26.11.2023 також не містить вказану інформацію.

Таким чином, з врахуванням наведеного слідчий суддя приходить до висновку, про відсутність підстав для скасування постанови прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 28.10.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, з врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000237 від 13.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.369 КК України.

Керуючись ст.ст.2, 39, 40, 55, 303-304, 309, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000237 від 13.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382, ч.1 ст.369 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1