Справа № 136/1472/25
Провадження №11-кп/801/91/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 22.09.2025 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 08.07.2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою економічною освітою, непрацюючої , неодруженої, має на утриманні трьох дітей, в силу ст. 89 КК України не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 310, ч.2 ст. 309 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченої: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просив вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 22.09.2025 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді штрафу розміром 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн; за ч. 1 ст. 310 КК України у виді 2 років пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме зобов`язати її періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме зобов`язати її періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок залишити без змін.

Обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила змінити вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 22.09.2025 року в частині призначення покарання за ч.1 ст. 310 КК України, застосувати більш м`який вид покарання або звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Замінити пробаційний нагляд строком два роки на штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 22.09.2025 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України та призначено їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на два роки.

ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у сумі 18 273 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят три) гривні 70 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачена вчинила кримінальні правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 у порушення ст. 8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», а також Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого Постановою КМУ № 589 від 03.06.2009, за відсутності відповідної ліцензії на здійснення вказаного виду господарської діяльності, не виконавши вимог ст. 11 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та ч. 4 ст. 8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно вирощувала рослини коноплі, здійснюючи догляд за ними шляхом їх просапування та прополювання на присадибній ділянці, яка розташована по АДРЕСА_2 у строк до 18.07.2025, коли працівниками сектору дізнання ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області на підставі ухвали слідчого судді Липовецького районного суду від 16.07.2025 проведено обшук, за наслідками якого виявлено та вилучено 36 рослин роду коноплі.

Крім того ОСОБА_7 маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних речовин для власних потреб без мети збуту, достовірно знаючи, що канабіс є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, пов`язаних із порушенням правил обігу наркотичних засобів, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та ст. 3 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу засобів, психотропних речовин та зловживання ними» від 15.12.2005, діючи умисно, у невстановлений органом досудового розслідування час та невстановленому місці, незаконного придбала канабіс у вигляді рослин роду конопля, які перенесла до домогосподарства, у якому вона проживає та яке розташоване по АДРЕСА_2 , де вказані рослини сушились, тобто приводились у стан готовності до вживання шляхом куріння.

У подальшому 18.07.2025 під час проведення працівниками сектору дізнання ВП № 4 Вінницького РУП ГУПН у Вінницькій області санкціонованого обшуку добровільно на пропозицію дізнавача ОСОБА_7 видала із приміщення веранди у подрібненому та сухому стані речовину рослинного походження, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом, загальною масою у перерахунку на висушену речовину 1 793,3 г.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду на обвинуваченого в обов`язковому порядку мають бути покладені обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Однак, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 від 22.09.2025 та призначаючи їй покарання за ч. 1 ст. 310 КК України у виді пробаційного нагляду, Липовецький районний суд Вінницької області не поклав на неї обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, що є обов`язковим у разі призначення такого виду покарання, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (ст. 59-1 КК України), що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції.

Крім цього, таке неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність призвело і до невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок м`якості і є підставою для скасування вироку відповідно до ч. 2 ст. 409 ст. 414 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченої мотивовано тим, що судом невірно трактовано її пояснення у суді, що вона умисно сіяла і вирощувала методом просапування і прополювання рослину коноплю, оскільки вона виривала, знищувала та просапувала земельну ділянку обробляючи її гербіцидами від рослин коноплі.

Вказує про те, що має багатодітну родину, яка складається з трьох неповнолітніх дітей, разом з обвинуваченою проживає цивільний чоловік ОСОБА_11 , який є ветераном війни та інвалідом першої групи за яким вона здійснює догляд.

Крім того, помилково судом вказана дата про хворобу прогресуючу генералізовану лімфоаденопатію 20.03.2020 року, оскільки у 2008 році виявлено хворобу та призначено пожиттєву терапію.

За таких обставин, наявні підстави для зміни вироку Липовецького районного суду Вінницької області від 22.09.2025 року в частині призначення покарання за ч.1 ст. 310 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченої, захисника ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу обвинуваченої, обвинувачену ОСОБА_7 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи правильність вироку, суд апеляційної інстанції встановив порушення, які він не може виправити, використовуючи свої повноваження, тому вважає, що вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 22.09.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 310, ч.2 ст. 309 КК України підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Як вбачається з вироку, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 відбувався згідно положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження: події злочину, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, а також виду і розміру завданої шкоди, що, згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Якщо принаймні одна з наведених обставин заперечується будь-ким із учасників судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК.

Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Однак, судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченої, встановлено, що суд визнав за недоцільне дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються та, недосліджуючи доказів у кримінальному провадженні погодився з викладеною в обвинувальному акті кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України.

Частиною 1 ст. 310 КК України передбачена відповідальність за незаконний посів або незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин

Згідно обвинувального акту органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 310 КК України у незаконному вирощуванні конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин.

Викладаючи суть обвинувачення визнаного судом доведеним, суд вказав, що ОСОБА_7 незаконно вирощувала рослини коноплі, здійснюючи догляд за ними шляхом їх просапування та прополювання на присадибній ділянці, яка розташована по АДРЕСА_2 у строк до 18.07.2025 року.

Розглянувши кримінальне провадження на підставі ст. 349 КПК України, суд неперевіриши докази, невстановлючи фактичні обставини кримінального правопорушння дійшов висновку, що ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у незаконному посіві та незаконному вирощуванні рослин конопель та вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 310 КК України.

Такі висновки суду вказують на те, що суд в порушення вимог ст. 337 КПК України вийшов за межі висунутого обвинувачення.

З пояснень обвинуваченої ОСОБА_7 , які вона дала у апеляційному суді щодо доводів апеляційної скарги вбачається, що вона фактично не визнає обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 310 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 наполягала, що у суді першої інстанції зазначала, що не сіяла та не вирощувала коноплю умисно.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції безпідставно застосував ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 оспорювала та оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення за ч.1 ст.310 КК України, що не давало суду правових підстав для розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку.

Згідно ч.2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Приймаючи рішення у даному кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями ч.2 ст. 404 КПК України, згідно якої суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дати правову оцінку рішенню суду щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.310 КК України, так як у вироку суду першої інстанції містяться суперечності щодо обсягу незаконних дій обвинуваченої ОСОБА_7 .

Вказані порушення судом першої інстанції є відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і є підставою для скасування вироку суду, що не порушує становище обвинуваченої ОСОБА_7 .

Згідно із ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме п.2 ч.1 ст. 7 КПК України та ст.9 КПК України, відповідно до яких верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини, служать гарантією правосуддя, забезпечення прав і свобод людини, є підгрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні процесуальних правовідносин, приймаючи до уваги, що КПК України чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги, враховуючи те, що до підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять порушення допущені судом першої інстанції, які в межах повноважень суду апеляційної інстанції не можуть бути усунуті, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 22.09.2025 року підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції слід усунути встановлені під час апеляційного розгляду порушення.

Скасовуючи вирок суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів апеляційних скарг апелянтів, однак вважає, що вони підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду як такі, що мають суттєве значення у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404,405, 409,412,419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Задоволити частково апеляційну скаргу прокурора.

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 22.09.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 310, ч.2 ст. 309 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4