Провадження №1-кс/367/201/2026
УХВАЛА

Іменем України

29 січня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001164 від 10 грудня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 263 КК України,

у с т а н о в и в:

27 січня 2026 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання, прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001164 від 10 грудня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 263 КК України,

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначає наступне.

Слідчим відділом ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за провадження № 0001164 від 10.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 09.12.2025 о 17:30 год. до ВП 2 (м. Ірпінь) надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_4 про те, що зник її чоловік ОСОБА_5 , 20.04.1992 р. який пішов на зустріч зі знайомим на території кладовища у с. Михайлівка - Рубежівка Бучанського району Київської області та не повернувся. 10.12.2025 приблизно о 06:00 год. при обході території кладовища було виявлено труп ОСОБА_5 з вогнепальними пораненнями на тулубі. (ЄО 35418 від 09.12.2025, ЄО 35438 від 10.12.2025).

Відповідно до протоколу допиту потерпілої ОСОБА_6 , що приблизно з вересня 2025 року в ОСОБА_5 з іншими невідомим їй громадянами Грузії мав місце конфлікт, на ґрунті неприязних відносин. Чоловіки неодноразово зустрічались, проте дані зустрічі закінчувались бійками. Приблизно з середини листопада 2025 року ОСОБА_5 разом з дружиною та малолітньою дитиною переїхали для постійного проживання до м. Бердичів, Житомирської обл., де мешкає родина ОСОБА_6 . Приблизно в цей же час чоловік вирішив придбати для самозахисту зброю, яку саме потерпілій не відомо, оскільки не обізнана. Так, 07.12.2025 ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_5 , приїхали до м. Ірпінь, де за попередньою домовленістю, з невідомою особою в месенджері, її чоловік повинен був залишити грошові кошти в сумі 800 доларів США та в подальшому за отриманими координатами, забрати зброю. Проте, залишивши грошові кошти в обумовленому місці, потерпілий зброю так і не отримав. При подальшому спілкуванні з невідомою особою, отримання зброї було перенесено на 09.12.2025. У зв`язку з вище вказаним, 09.12.2025 ОСОБА_6 з ОСОБА_5 приїхали у вказане невідомим чоловіком місце, а саме в с. Михайлівка- Рубежівка, Бучанського району, де припаркувавши авто, вийшов з салону та пішов на територію кладовища, після чого не повернувся та в подальшому був виявлений без ознак життя.

Так, на даний час органом досудового розслідування не встановлено місцезнаходження зброї, з якої скоєно вбивство ОСОБА_5 , а також не встановлено місце її збуту.

У рамках вказаного кримінального провадження в порядку ст. 40 КПК України надано доручення оперативним працівникам УСР в Київській області, у ході виконання доручення до СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшов рапорт про те, що встановлено особу, яка причетна до незаконного зберігання вогнепальної зброї, боєприпасів, вибухових речовин та пристроїв, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні а саме:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Має у користуванні автомобіль марки «Ford Fusion» н.з. НОМЕР_2 .

У ході оперативно-розшукових заходів встановлено, що вказана особа має широке коло знайомих серед військовослужбовців різних військових частин, що перебували в зоні бойових дій та з якими останній підтримує дружні зв`язки.

За оперативною інформацією, військовослужбовці привозять з місць проведення бойових дій вогнепальну зброю та набої, які передають останньому. Також, у період повномасштабного вторгнення рф на територію України та ведення бойових дій, останній мав змогу отримати трофейну автоматичну зброю та набої до неї, а також боєприпаси, які незаконно зберігає за місцем свого проживання, а також може перевозити в автомобілях, якими користується.

Крім того, відповідно до показів свідка ОСОБА_8 , яка перебуває на посаді оперуповноваженого УСР в Київській області ДСР НПУ, встановлено, що під час виконання своїх функціональних обов`язків була отримана оперативна інформація, що вказана особа має коло осіб із кримінальним минулим та може бути причетним до зберігання та збуту зброї, з якої вчинено вбивство ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_7 за місцем свого проживання може зберігати зброю, з якої скоєно вбивство ОСОБА_5 .

Так, 22.01.2026 року у період часу з 07 год. 19 хв. по 09 год. 17 хв. старший слідчий СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_9 , на підставі ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області №367/15003/25, здійснив обшук квартири, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ході якого виявлено та вилучено:

металеві номерні знаки для автомобіля НОМЕР_3 - поміщено до СП № дНУ0080515;

скляну баночку з речовиною рослинного походження та 3 поліетилонові зіп-пакети з речовиною рослинного -походження - поміщено до СП №WAR1293682;

зіп-пакет з пігулкою рожевого кольору та поліетиленовий згорток з 4 частинами пігулок - поміщено до СП № WAR1293681.

Вказані речі постановою слідчого визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

В зв`язку із вище викладеним, в органу досудового розслідування виникла необхідність накласти арешт на вказане вище майно.

Прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Дослідивши клопотання, додані до нього документи, якими обґрунтовуються доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В провадженні СВ ВП № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області, розташованого за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця Мінеральна, 7-А, перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001164 від 10 грудня 2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені 10 грудня 2025 року про те, що 09 грудня 2025 року о 17 год. 30 хв. до ВП 2 (м. Ірпінь) надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_4 про те, що зник її чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пішов на зустріч зі знайомими на території кладовища в с. Михайлівка Рубежівка Бучанського району Київської області та не повернувся. 10.12.2025 року приблизно о 06 год. 00 хв. при обході території кладовища було виявлено труп Мамагулашвілі Гіги з вогнепальним пораненням на тулубі ( ЄО35418 від 09.12.2025, ЄО 35438 від 10.12.2025).

22.01.2026 року у період часу з 07 год. 19 хв. по 09 год. 17 хв. старший слідчий СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_9 , на підставі ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області №367/15003/25, здійснив обшук квартири, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ході якого виявлено та вилучено:

металеві номерні знаки для автомобіля НОМЕР_3 - поміщено до СП № дНУ0080515;

скляну баночку з речовиною рослинного походження та 3 поліетилонові зіп-пакети з речовиною рослинного -походження - поміщено до СП №WAR1293682;

зіп-пакет з пігулкою рожевого кольору та поліетиленовий згорток з 4 частинами пігулок - поміщено до СП № WAR1293681.

22.01.2026 року слідчим СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 винесена постанова про визнання вищевказаного майна речовим доказом.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Частина 2 статті 167 КПК України встановлює, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частина 1 статті 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до абзацу 2 частини 10 статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вказане в клопотанні майно є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а накладення арешту в даному випадку може запобігти ризикам, передбаченим абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України.

Слідчий суддя на даній стадії зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи викладені обставини, наявні усі підстави вважати, що вилучені в ході обшуку речі, які визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0001164 від 10 грудня 2025 року, в подальшому можуть бути використані як речові докази факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 263 КК України.

Зважаючи на це, клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 107, 117, 168, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на предмети, які було вилучено 22.01.2026 року в період часу з 07:19 год. по 09:17 год. під час обшуку квартири, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ході якого виявлено та вилучено:

металеві номерні знаки для автомобіля НОМЕР_3 - поміщено до СП № дНУ0080515;

скляну баночку з речовиною рослинного походження та 3 поліетилонові зіп-пакети з речовиною рослинного -походження - поміщено до СП №WAR1293682;

зіп-пакет з пігулкою рожевого кольору та поліетиленовий згорток з 4 частинами пігулок - поміщено до СП № WAR1293681.

Роз`яснити, що відповідно до статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1