Справа №760/1166/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про продовження запобіжного заходу

(повний текст)

23 січня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відомості щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002520 від 30.08.2023 року

клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ВСТАНОВИВ:

Виходячи із змісту поданого клопотання, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, будучи раніше неодноразово судимим (останній раз - вироком Старобільського районного суду Луганської області від 20.04.2021 за ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців), 26.08.2023 приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Шевченка, 133-А, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи мету незаконно збагатитись за рахунок крадіжки чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не завадить йому, перебуваючи біля паркану будинку за адресою: АДРЕСА_1 , переліз через паркан та проник до надвірної споруди, яка знаходилась на прибудинковій території, після чого, перебуваючи в надвірній споруді за вищевказаною адресою, умисно, з метою особистого незаконного збагачення, повторно, таємно викрав майно, а саме: віброшліфувальну машину «KINPOW» KPSA0108 вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, що належить потерпілій ОСОБА_6 , та після цього, утримуючи при собі повторно таємно викрадене чуже майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Крім того, він же, 30.08.2023 приблизно о 22 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Шевченка, реалізуючи злочинний, корисливий умисел на вчинення повторного таємного викрадення чужого майна з приміщення приватного будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи мету незаконно збагатитись за рахунок крадіжки чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не завадить йому у вчиненні крадіжки, переліз через паркан, яким огороджено територію, на якій знаходиться приватний будинок АДРЕСА_1 , підійшов до вхідних дверей будинку, де шляхом пошкодження вхідного замку за допомогою викрутки проник до приміщення даного будинку, після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на повторне таємне викрадення чужого майна, повторно викрав майно, а саме: фарфорові статуетки у кількості 10 штук, які майнової шкоди для потерпілої не становлять, мобільний телефон сірого кольору марки «Sony» моделі «Xperia» (IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ), з сім-картою оператору стільникового зв`язку ТОВ «Лайфселл» з номером телефону НОМЕР_3 , вартістю 5000 (п`ять тисяч) гривень, золоту каблучку з реактивом (375 золото; загальною вагою 3,8 г.) вартістю 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, золоті сережки вартістю 6000 (шість тисяч) гривень, три срібні каблучки загальною вартістю 3000 (три тисячі) гривень, два комплекти постільної білизни, які майнової шкоди для потерпілої не становлять, пляшку вина «Кагор» та пляшка горілчаного виробу, які майнової шкоди для потерпілої не становлять, після чого, утримуючи при собі таємно викрадене чуже майно, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 29000 (двадцять дев`ять тисяч) гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у приміщення та житло, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинуваченим є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Піщане, Старобільського району Луганської області, громадянин України, українець, без місця реєстрації на території України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (недобудова), раніше судимий. 01.09.2023 року йому повідомлено про підозру, вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки й роз`яснено обов`язок прибувати за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 02.10.2023 його оголошено в розшук та досудове розслідування зупинено; 09.07.2025 поновлено ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу; 26.12.2025 місцезнаходження встановлено, розслідування відновлено, та цього ж дня його затримано в порядку ст. 191 КПК України на підставі чинної ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу.

Оцінивши наведені у клопотанні обставини, суд виходить із того, що відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування (та продовження) запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому він обвинувачується. Підставою для застосування (та продовження) запобіжного заходу, у розумінні наведених норм КПК, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів, викладених у клопотанні, вбачається, що обґрунтованість підозри стороною обвинувачення підтверджується сукупністю даних, наведених у переліку доказів: протоколи прийняття заяв потерпілої, протоколи оглядів місця події, допити потерпілої та свідків, проведення слідчого експерименту, повідомлення про підозру та інші матеріали кримінального провадження. На цій стадії кримінального провадження суд не вирішує питання про доведеність вини та не надає оцінку доказам з точки зору достатності для обвинувального вироку, однак перевіряє, чи є наведені дані достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри, що і має місце у даному випадку.

Щодо наявності ризиків, суд враховує, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що обвинувачений, за викладом сторони обвинувачення, протягом тривалого часу умисно переховувався, змінював місцеперебування, не з`являвся за викликами, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, а також тим, що він не має місця реєстрації, проживав фактично у недобудові, не одружений, утриманців не має, тобто не характеризується наявністю сталих соціальних зв`язків, що саме по собі полегшує можливість зміни місця перебування та ухилення від процесуальних обов`язків. Додатково цей ризик посилюється тяжкістю можливого покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, що відповідно до усталених підходів національної практики та практики ЄСПЛ є чинником, який об`єктивно підвищує ймовірність ухилення від правосуддя.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та/або свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) у даному кримінальному провадженні суд оцінює як реальний з огляду на характер інкримінованого діяння, наведені стороною обвинувачення дані про можливість тиску на потерпілу похилого віку з метою зміни показань щодо фактичних обставин, а також з огляду на те, що на досудовій стадії процесуальні джерела доказів, пов`язані з показаннями учасників, є вразливими до незаконного впливу. При цьому ризик не потребує доведення факту вже здійсненого впливу - достатньою є наявність обставин, які свідчать про ймовірність такої поведінки з боку обвинуваченого.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження злочинної діяльності (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що обвинувачений, за даними клопотання, не навчається, не працює, суспільно корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий, а інкриміновані дії мають корисливий характер, що у сукупності свідчить про підвищену ймовірність повторення майнових посягань у разі залишення його на свободі без належного процесуального контролю.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) у контексті наведених даних також має місце, оскільки попередня поведінка обвинуваченого, яка полягала у тривалому ухиленні від явки та перебуванні у розшуку, свідчить про ймовірність повторення аналогічних дій - зникнення, перебування тривалий час у невідомому місці, що унеможливить належне здійснення процесуальних дій та ефективність досудового розслідування.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд також враховує вимоги ст. 178 КПК України, зокрема: вагомість наявних даних щодо підозри, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, можливу суворість покарання, дані про особу обвинуваченого, відсутність зареєстрованого місця проживання та сталих соціальних зв`язків, а також попередні судимості та фактичні обставини, пов`язані з ухиленням від органу досудового розслідування.

Окремо суд зазначає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів у даному випадку не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам. Так, особисте зобов`язання або особиста порука не створюють достатнього запобіжника від повторного переховування, враховуючи встановлений факт перебування особи у розшуку та відсутність у неї стійких соціальних зв`язків і зареєстрованого місця проживання. Домашній арешт, з урахуванням обставин проживання обвинуваченого (фактично - «недобудова») та відсутності належних соціально-побутових умов, не забезпечить ефективного контролю за його поведінкою, а також не усуне ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків, оскільки сам по собі режим перебування за певною адресою не виключає можливостей організації впливу через третіх осіб або дистанційні засоби зв`язку. Застосування застави як самостійної альтернативи без тримання під вартою в умовах установлених ризиків також не гарантує їх нейтралізації, зважаючи на попередню поведінку обвинуваченого щодо ухилення та фактичну відсутність у нього законних, стабільних джерел доходів, що зменшує стримувальний ефект менш суворих заходів. У сукупності наведене дає підстави для висновку, що більш м`які запобіжні заходи не відповідатимуть меті, визначеній ст. 177 КПК України, та не забезпечать дієвість кримінального провадження.

Суд також бере до уваги, що за змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження права на свободу та особисту недоторканність допускається лише у випадках і порядку, встановлених законом. При цьому, оцінюючи пропорційність втручання, суд виходить із необхідності забезпечити належний баланс між правом обвинуваченого на свободу та наявністю реального суспільного інтересу у забезпеченні ефективного досудового розслідування, недопущенні ухилення від правосуддя та запобіганні новим кримінальним правопорушенням. За наведених обставин продовження тримання під вартою є виправданим та таким, що відповідає легітимній меті, оскільки встановлені ризики не є абстрактними, а підтверджуються сукупністю фактичних даних, наведених у клопотанні.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення застави, суд виходить із того, що відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, постановляючи ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

За таких підстав, з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також з урахуванням того, що встановлені ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є реальними та такими, що не нівелюються застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, суд доходить висновку про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу із визначенням альтернативи у виді застави у раніше визначеному розмірі, як такого, що відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194 КПК України та забезпечує належний баланс між правами обвинуваченого і завданнями кримінального провадження.

Виходячи із зазначеного, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 із можливістю внесення застави в розмірі визначеному ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2025 р.

Строк дії ухвали до 23 березня 2026 р. включно.

Ухвала бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання її копії.

Повний текст ухвали оголошено 28 січня 2026 р.

Суддя ОСОБА_1