Дата документу 22.01.2026 Справа № 335/8089/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/118/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/8089/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2026 року за клопотанням слідчого продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 до 14 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до ОСОБА_8 інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування своїх вимог зазначила про необґрунтованість підозри, дані, які б вказували на причетність саме ОСОБА_8 до організації злочину, відсутні. Вказала, що сторона обвинувачення посилалась на те, що ОСОБА_8 намагався незаконно перетнути державний кордон з метою переховування від досудового розслідування та суду, надавши на підтвердження протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, проте постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП. Ризик впливу на потерпілих та свідків є абстрактним та базується лише на тяжкості обвинувачення та анонімному повідомленні про погрозу від «невстановленої особи», що не доводить причетності до цього ОСОБА_8 , до того ж на підозрюваного можливо покласти обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК, зокрема щодо утримання від спілкування зі свідками та потерпілим. Також вказала, що з огляду на презумпцію невинуватості посилання сторони обвинувачення на той факт, що ОСОБА_8 є обвинуваченим у декількох кримінальних провадженнях, є необґрунтованими та не свідчить про наявність передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК ризику. До того ж звернула увагу, що в інших кримінальних провадженнях до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід з покладенням відповідних обов`язків, які він сумлінно виконував. Також зазначила про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків (має постійне місце реєстрації та проживання; має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у стані вагітності та наразі перебуває на лікуванні у зв`язку із загрозою зриву вагітності; доглядає за матір`ю похилого віку, яка потребує догляду за станом здоров`я). ОСОБА_8 характеризується виключно позитивно, є учасником бойових дій, проходив лікування після виконання бойового завдання, має тяжкі діагнози, потребував планової операції і належного лікування, яке неможливо отримати в умовах слідчого ізолятора, активно займається благодійністю, зокрема є постійним спонсором дитячих спортивних змагань.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти скарги.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що старший слідчий в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , посилаючись на наявність передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , якому 30 серпня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000145 від 13 серпня 2025 року.

01 вересня 2025 року слідчим суддею Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до 14 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до п`яти місяців, тобто до 14 січня 2026 року.

10 жовтня 2025 року слідчим суддею Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до 08 грудня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

04 грудня 2025 року слідчим суддею Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до 14 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 08 січня 2026 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 14 лютого 2026 року.

У зв`язку з тим, що 14 січня 2026 року спливав строк тримання під вартою ОСОБА_8 , а у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а також з огляду на існування у даному провадженні передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, слідчий просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

Слідчим суддею задоволено клопотання слідчого із посиланням на те, що ризики, які стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились; застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання встановленим слідчим суддею ризикам. Крім того, у провадженні необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

За змістом ст.199 КПК слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в передбаченому цим Кодексом порядку. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

На переконання колегії суддів слідчий суддя дотрималась цих вимог закону.

Так, із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання.

Відповідно до вимог ст.178 КПК слідчим суддею врахована вагомість на цій стадії досудового розслідування наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , відомості про його особу в їх сукупності, а також конкретні обставини інкримінованого йому злочину.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують.

Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави для висновку про обґрунтованість підозри, підтверджуються дослідженими слідчим суддею письмовими доказами, зокрема показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відеозаписами з камер відеоспостереження, якими зафіксовано рух автомобіля підозрюваного в місцях, де відбувались зустрічі ОСОБА_8 із іншими підозрюваними перед вчиненням ними нападу на потерпілого, протоколами НСРД.

Сукупність наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою.

При цьому, судова колегія бере до уваги і позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях, які є частиною національного законодавства України та джерелом доказів у відповідності до ст.ст.1, 8 і 9 КПК, ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року - «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення».

В іншому своєму рішенні Суд наголосив (справа «Чеботарь проти Молдови» від 13 лютого 2008 року), що «для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданим у відповідності до ст.5 п.1 (с), поліція не повинна мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Так само не обов`язково, щоб затриманій особі в подальшому було пред`явлено обвинувачення або ця особа постала перед судом. Метою попереднього утримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яка повинна підтвердити або розвіяти підозри, що є підставою для затримання. При цьому, обґрунтована підозра є важливою гарантією від свавільного тримання під вартою або затримання особи».

Крім того, зазначені захисником в апеляційній скарзі обставини щодо відсутності даних, які б вказували на причетність саме ОСОБА_8 до організації злочину, підлягають обов`язковому встановленню як під час досудового розслідування, так і при судовому розгляді провадження. Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення або перевіряти правильність кваліфікації органом досудового розслідування дій підозрюваного.

Виходячи із аналізу наданих органом досудового розслідування доказів, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про доведеність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_8 , а тому доводи апеляційної скарги захисника про необхідність застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу з підстав необґрунтованості підозри, є неспроможними.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків в межах своїх повноважень слідчий суддя встановила, що доводи слідчого є обґрунтованими. Заявлені у клопотанні ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні та продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

З продовженням існування передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків погоджується і колегія суддів.

Встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК, у виді позбавлення волі на строк до 10 років, у зв`язку з чим підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що вказує на продовження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику.

Перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може здійснити спроби виїхати за межі території, яка є підконтрольною органам державної влади України, що унеможливить проведення за його участю необхідних слідчих дій для повного, всебічного досудового розслідування та подальшого судового розгляду, а також виконання у відношенні нього процесуальних рішень.

Судова колегія відмічає, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п.2 ч.1 ст.178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року).

Посилання захисника на постанову суду, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, як на доказ, який підтверджує недоведеність існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику, є непереконливими, оскільки колегія суддів виходить з того, що мав місце сам факт спроби підозрюваним перетину державного кордону, а тому законність чи незаконність такої спроби не має значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу на наявність у ОСОБА_8 третьої групи інвалідності, що додатково свідчить про існування високої ймовірності того, що підозрюваний, у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, може повторно здійснити спробу перетнути державний кордон та виїхати за межі країни з метою переховування від органів досудового розслідування та/або суду задля уникнення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується, що на теперішній час продовжує існувати й ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків та інших осіб, які ймовірно обізнані або взагалі причетні до організації та вчинення кримінального правопорушення, однак до теперішнього часу ще не встановлені.

З цього приводу судова колегія звертає увагу на визначену КПК процедуру отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК).

Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин ризик здійснення підозрюваним спроб незаконного впливу на свідків, які наразі безпосередньо судом не допитані, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання перед судом для уникнення ним кримінальної відповідальності, є реальним.

У разі застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не виключається вірогідність впливу підозрюваним й на потерпілого, що також вплине на швидке, повне, всебічне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст.91 КПК підлягають доказуванню, а також на об`єктивність та швидкість судового розгляду кримінального провадження.

Також на теперішній час не зменшився та продовжує існувати ризик того, що підозрюваний ОСОБА_8 може продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, з огляду на ту обставину, що він підозрюється у організації закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_12 , тим самим підозрюваний не довів свій умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як виконав усі дії, які вважав необхідними для вбивства, однак смерть потерпілого не настала.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 сумлінно виконував всі покладені на нього судом обов`язки при обранні запобіжного заходу раніше в інших кримінальних провадженнях, що свідчить про його належну процесуальну поведінку, не спростовує продовження існування встановлених слідчим суддею ризиків конкретно у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника про необґрунтованість посилання сторони обвинувачення у клопотанні як на підставу наявності передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК ризику на той факт, що у відношенні ОСОБА_8 перебувають на розгляді в судах інші кримінальні провадження, з огляду на презумпцію невинуватості, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки слідчим суддею зазначена обставина при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не враховувалась.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, у сукупності із обґрунтованістю підозри, свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При прийнятті рішення про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою слідчим суддею також враховано особливості та заплановану тривалість досудового розслідування, необхідність додаткового часу для проведення певних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а саме долучити до матеріалів кримінального провадження висновок експерта та результати всіх проведених негласних (слідчих) розшукових дій після їх розсекречення, вирішити питання щодо остаточної кваліфікації кримінального правопорушення, виконати інші слідчі та процесуальні дії, виконати вимоги ст.290 КПК, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, що в свою чергу свідчить про наявність однієї з підстав надання строку для продовження тримання підозрюваного під вартою.

Посилання захисника на наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків та позитивні характеризуючі дані щодо його особи, не спростовує та не зменшує існування вищевказаних ризиків, а тому перелічені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути підставою для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу. До того ж всі ці обставини були враховані слідчим суддею як при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час вирішення питання про його продовження.

Доводи захисника про наявність у ОСОБА_8 тяжких діагнозів, які потребують планового оперативного втручання і належного лікування, чого неможливо отримати в умовах слідчого ізолятора, є непереконливими, оскільки згідно відповіді начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області від 12 січня 2026 року, наданої адвокату ОСОБА_7 на її адвокатський запит, ОСОБА_8 був оглянутий працівниками філії згідно чинного законодавства, згідно висновку терапевта може утримуватись в умовах СІЗО та ІТТ, на теперішній час стан здоров`я задовільний.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали захисник в апеляційній скарзі не навела.

При цьому у відповідності до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя обґрунтовано не визначала розмір застави у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 та неможливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника за викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4