Провадження № 1-кп/686/1348/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілого ОСОБА_14 ,

перекладача ОСОБА_15 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження №0000113 про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 за ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні звернувся до суду з клопотаннями, які були підтримані прокурором ОСОБА_3 , представником потерпілого ОСОБА_14 , у вирішенні яких поклались на думку суду обвинувачена ОСОБА_5 і її захисник ОСОБА_10 , та проти задоволення яких, кожен окремо, заперечили обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , про продовження на 60 днів відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строку дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою, посилаючись, з-поміж іншого, й на те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, а передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від суду; незаконного впливу на потерпілого у вказаному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, на цей час продовжують існувати, і жоден інший, більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та не унеможливить спроби останніх перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що наявні підстави для задоволення поданих прокурором клопотань з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до: раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України); до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п.5 ч.2 ст.183 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку суду, наведені у клопотаннях прокурора підстави для продовження строку дії застосованих відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжних заходів, у виді тримання під вартою, є обґрунтованими. Підстав для зміни цим обвинуваченим міри запобіжного заходу на інший, більш м`який запобіжний захід, на цей час суд не вбачає.

Так, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.09.2025 р. дію застосованих під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжних заходів у виді тримання під вартою було продовжено судом до 02.11.2025 р. включно. До спливу цього строку судове провадження завершити не представляється можливим, у тому числі з урахуванням обсягу пред`явленого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачення та проведених у кримінальному провадженні процесуальних (слідчих) дій (згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування).

Також, суд ураховує, що ризики, наявність яких була доведена прокурором у суді при застосуванні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, а також при продовженнях строку тримання їх під вартою, істотно не зменшились. Останні обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, який, за своїм характером, становить особливу суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, у тому числі не допитаний потерпілий, а відтак, знаходячись на волі, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яким відомі анкетні дані потерпілого, зможуть особисто, через третіх осіб або ж за допомогою телефонного зв`язку, незаконно на нього впливати, усвідомлюючи суворість покарання, яке передбачене санкцією вказаної статті та може їм загрожувати у разі засудження, можуть обвинуваченні й переховуватись від суду, з огляду на відомості про їх особи, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого, за попередньою змовою групою осіб з погрозою застосування насильства над потерпілим, вони обвинувачуються, існує ризик того, що обвинувачені можуть вчинити й інше кримінальне правопорушення.

Наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів, зокрема й у вигляді домашнього арешту, застави, особистої поруки чи особистого зобов`язання, та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та виконання ними процесуальних рішень по справі.

Відомості про особу обвинувачених, зокрема: ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, родину, у тому числі й дружину, з якою проживає у цивільному шлюбі, похилого віку матір, він офіційно не працевлаштований, має хронічні захворювання, окрім того, займався волонтерською діяльністю та має подяки; ОСОБА_7 , який є не судимою особою, одружений, має постійне місце проживання, на утриманні двох малолітніх дітей, не працює; ОСОБА_8 , який є раніше судимою особою, що позитивно характеризується, не працює, має хронічні захворювання, постійне місце проживання, дружину, з якою проживає у цивільному шлюбі, на утриманні малолітню дитину, не є визначальними і такими, що б давали можливість скасувати або змінити застосовані до обвинувачених запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою на інші, більш м`які запобіжні заходи, зокрема й у вигляді застави або домашнього арешту, про які клопотали обвинувачені та їх захисники.

Відсутні й відомості щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Більш того, стороною захисту не доведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при застосуванні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, а також при продовженнях строку тримання їх під вартою, і які нові обставини виникли після прийняття цих процесуальних рішень, не наведено переконливих доказів й того, що зменшились вказані ризики.

За наведених обставин, судом відхиляються, зазначені стороною захисну аргументи про те, що на сьогоднішній день відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не мають намірів перешкоджати кримінальному провадженню та ухилятися від суду, впливати на потерпілого та вчиняти кримінальні правопорушення, а також щодо можливості зміни цим обвинуваченим застосованих запобіжних заходів у виді тримання під вартою на більш м`які запобіжні заходи у виді домашнього арешту або ж визначення їм застави, як альтернативного запобіжного заходу. До того ж, саме для запобігання вказаним ризикам і були застосовані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, які, у зв`язку із цим, слід вважати дієвими заходами.

Окрім того, аргументи, наведені захисниками ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , про неможливість, у зв`язку зі станом здоров`я, тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які, за твердженням захисників, позбавленні можливості отримувати належну медичну допомогу, судом сприймаються критично, оскільки такі дані про стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які б унеможливлювали б їх перебування під вартою в умовах СІЗО, у справі відсутні, не представлені такі і суду.

Окрім того, існує Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затверджений спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104 визначає взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Згідно п.2.3. Порядку, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності, керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.7 Порядку, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Згідно з п.2.10 Порядку, у випадку погіршення стану здоров`я особи, узятої під варту, та неможливості надання невідкладної медичної допомоги у повному обсязі в умовах медичної частини здійснюється виклик бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги та у разі прийняття цією бригадою рішення про необхідність госпіталізації особи, узятої під варту, така особа невідкладно перевозиться до найближчого до СІЗО закладу охорони здоров`я відповідно до Закону України «Про екстрену медичну допомогу».

Враховуючи вищевказані положення, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я. Тому, будь-яких перешкод для проходження лікування ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і отримання ними належної медичної допомоги, у разі наявності такої потреби, під час перебування їх під вартою, не встановлено.

Даних, які б перешкоджали триманню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, на даний час, не встановлено.

При продовженні дії обраних щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, суд також враховує, що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються і вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження його дії. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оскільки обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 інкриміновано вчинення злочину із погрозою застосування до потерпілого насильства, з урахуванням вищенаведених ризиків, суд, на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 331, 350, 392 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 20 грудня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 20 грудня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 20 грудня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими - в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя