печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

28 жовтня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно вчинення

ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 375, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 383 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебуває на розгляді суду.

Від прокурора надійшло клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, у зв`язку з набранням чинності Рішенням Конституційного суду України від 11.06.2020, яким положення ст. 375 КК України визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про закриття кримінального провадження в частині ч. 2 ст. 375 КК України підтримав, просив задовольнити.

Обвинувачені у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, зазначили, що кожному гарантується розгляд пред`явленого обвинувачення у суді, а закриття провадження з вказаних підстав є нереабілітаційною підставою.

Суд, заслухавши думку вказаних осіб, приходить наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

У п.2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.06.2020 № 7-р/2020 визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 КК України.

Разом з тим, у даному випадку не відбулось скасування норми внаслідок прийняття законодавцем іншої норми закону, зокрема, ч. 2 ст. 375 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 та ОСОБА_5 втратила чинність внаслідок визнання її неконституційною, однак ч. 1 ст. 284 КПК України не містить підстави закриття кримінального провадження у зв`язку з визнанням Конституційним Судом України закону (норми закону), таким що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Презумпція невинуватості є не лише обов`язковим елементом реалізації конституційного права на судовий захист, без якого справедливий судовий розгляд неможливий, а й важливою конституційною гарантією, яка потребує справедливого судового розгляду й ефективного судового захисту.

Зазначене обумовлює потребу в забезпеченні особі можливості висловлювати позицію стосовно своєї невинуватості, доводити цю позицію в судовому порядку, інакше будуть порушені основні засади судочинства, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Необґрунтоване кримінальне переслідування є посяганням на гарантоване ст. 28 Конституції України право кожного на повагу до його гідності, тому держава зобов`язана забезпечити можливість реабілітації особи після закриття кримінального провадження, тобто відновлення її честі, доброго імені, репутації, які постраждали у зв`язку з висунутою їй підозрою чи обвинуваченням щодо вчинення кримінального правопорушення, а також гарантувати перевірку в судовому порядку законності й обґрунтованості кримінального переслідування та ухвалених під час його здійснення процесуальних рішень, про що зазначає Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 червня 2022 року № 3-р(ІІ)/2022.

Відтак, суд вважає, що закриття кримінального провадження з вказаних підстав стосовно особи без її на те згоди та подальшого ефективного судового захисту залишає сумнів у невинуватості особи і унеможливлює реабілітацію особи після такого закриття, що призводить до порушення права особи на судовий захист.

Держава зобов`язана забезпечити завершення кримінального провадження щодо особи в разі набрання чинності законом, яким скасовано кримінальну відповідальність за діяння, вчинене особою. Однак принцип презумпції невинуватості обумовлює необхідність створення таких механізмів юридичного регулювання щодо завершення кримінального провадження, які убезпечать від сумнівів у винуватості особи у вчиненні такого діяння, яке вважалось кримінальним правопорушенням до його декриміналізації.

Так п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України (до моменту його виключення на підставі Закону від 01 грудня 2022 року № 2810-IX) було визначено підставу для обов`язкового й автоматичного закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування, якщо набрав чинності закон, яким скасовано кримінальну відповідальність за діяння, вчинене особою, зокрема шляхом ухвалення прокурором постанови про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного. Тобто правомірною (легітимною) метою такого припису статті 284 КПК України було припинення кримінального переслідування стосовно особи за діяння, яке перестало бути суспільно небезпечним і більше не було злочином відповідно до законодавства про кримінальну відповідальність, що за загальним правилом виключало продовження кримінального провадження й узгоджувалося з принципами зворотної дії в часі більш м`якого кримінального закону.

Водночас суд наголошує, що закриття кримінального провадження має бути здійснене з дотриманням як указаних принципів, так і інших конституційних принципів та прав, зокрема принципу презумпції невинуватості, прав на повагу до людської гідності, на судовий захист.

Так підстави для закриття кримінального провадження з огляду на спричинені ними юридичні наслідки для особи, стосовно якої відбувається таке закриття, в теорії права та правозастосовній практиці прийнято класифікувати як реабілітуючі та нереабілітуючі.

Водночас у сталій судовій практиці підставу для закриття кримінального провадження, яка була визначена ст. 284 ч. 1 п. 4 КПК України, не прийнято відносити до реабілітуючих підстав, оскільки це спричиняє несприятливі наслідки для репутації особи, стосовно якої відбулося таке закриття.

Разом з тим, особі, стосовно якої закрито кримінальне провадження за визначеною нереабілітуючою підставою, має бути гарантоване право на ефективний судовий захист, що полягає в можливості звернутися до суду щодо перевірки та оцінки законності й обґрунтованості ухвалених у кримінальному провадженні процесуальних рішень, у яких зафіксовано висунуту стосовно особи підозру, обвинувачення у кримінальному правопорушенні.

Крім цього, згідно з принципом верховенства права надання згоди особою на закриття стосовно неї кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією діяння обов`язкове, оскільки це є умовою реалізації її права викласти свою позицію стосовно власної невинуватості - бути почутою судом. Відсутність такої можливості не забезпечує дотримання основних конституційних засад, які поширюються й на кримінальне провадження, а саме рівності перед судом і законом, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, а отже призводить до порушення права на судовий захист.

Такого ж висновку за аналогічних обставин дійшов і Верховний Суд у постанові від 25.03.2025 у справі № 757/26293/19 провадження № 51-4829км24.

Тобто, закриття стосовно особи кримінального провадження за нереабілітуючих підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, яка містила у собі формулювання «вчинене особою», фактично вказує на беззаперечну винуватість такої особи у вчиненні діяння, яке до його декриміналізації вважалось кримінальним правопорушенням.

Враховуючи наведене, особа повинна мати можливість реалізувати у суді своє право на судовий захист, оскільки до реабілітуючих підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тобто зокрема і шляхом ухвалення щодо неї виправдувального вироку.

Враховуючи викладене, декриміналізація діяння є нереабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження, а отже, її застосуванням фактично констатується причетність особи до вчинення кримінально-каранного діяння, то вона може бути застосована лише, якщо особа не запереує щодо закриття провадження з вказаних підстав.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України у частині обвинувачення за ст. 375 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 284, 314, 369, 371 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження в частині ч. 2 ст. 375 КК України на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1