Житомирський апеляційний суд
Справа №279/17/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/1063/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження №279/17/25 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.02.2026 року включно із визначенням розміру застави 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн.,

встановив:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронних засобів контролю. Вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою. Вказує, що ризики, на які посилався прокурор, не обгрунтовані та не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Зазначає, що судом недостатньо враховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, перебуває на диспансерному обліку у зв`язку з наявними невиліковними хворобами, є особою з інвалідністю, за час перебування в установі стан його здоров`я погіршився.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати. Вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою. Вказує, що він не винуватий у тому за що його звинувачують, потерпіла його оговорила, використовуючи свої зв`язки, ніякої шкоди останній не було заподіяно. Посилається на те, що судом не враховано, що він є інвалідом 3 групи та потребує медичної допомоги.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.02.2026 року включно із визначенням розміру застави 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн.

Своє рішення суд обгрунтував тим, що ОСОБА_7 обвинувачуться у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, які є тяжким та особливо тяжким злочином та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна (ч.4 ст.189 КК), а тому під тяжкістю покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме : можливість обвинуваченого незаконно впливати на іншу підозрювану, потерпілу, свідків в даному кримінальному провадженні, з метою зміни останніми показів для уникнення кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 знає місце проживання і роботи потерпілої і місце проживання її доньки, та має реальну можливість незаконного впливу на них. Крім того, враховуючи і дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного судового провадження №279/17/25, в провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 обвинуваченого за ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_9 обвинуваченої за ч.4 ст.189 КК України.

Під час судового розгляду 11.12.2025 прокурор заявив клопотання про продовження зокрема обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк вказаного запобіжного заходу спливає, а ризики, передбачені п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_7 обвинувачуться у вчиненні кримінальних правопорушень, за одне з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна (ч.4 ст.189 КК України), за інше - у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років (ч.1 ст.263 КК України), дані про його особу, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду; може незаконно впливати на учасників кримінального провадження будь-яким шляхом з метою зміни останніми показів, зокрема на підозрювану ОСОБА_10 та потерпілу ОСОБА_11 , з якими він підтримував тривалий зв`язок, та свідків, які є його родичами (за ч.1 ст.263 КК України), оскільки йому відомо місце проживання і роботи потерпілої, а також місце проживання її доньки ; має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказані ризики не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Враховуючи доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України та неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Посилання апелянтів на те, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово із застосуванням електроного засобу контролю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено переконливих доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційних скаргах.

Доводи апелянтів про те, що до клопотання прокурора про продовження тримання під вартою не долучено жодних доказів, що свідчить про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними враховуючи стадію кримінального провадження.

Посилання апелянтів на те, що судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, перебуває на диспансерному обліку у зв`язку з наявними невиліковними хворобами, є особою з інвалідністю та під час перебування в установі виконання покарань стан його здоров`я погіршився, а тому він потребує спеціалізованої медичної допомоги, колегія суддів вважає безпідствними, оскільки вказані дані про особу судом враховані і вони не змінилися з часу застосування та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвнуваченого.

Посилання захисника на те, що судом безпідставно вкотре продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, колегія суддів вважає непереконливими, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується останній та обставини кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.02.2026 року включно із визначенням розміру застави 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :