Справа № 303/3890/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/352/22, за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Ільниця, Іршавського району Закарпатської області, мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, розлучена, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, працююча на посаді дільничного інспектора поліції ВП № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області, несудима, визнана невинуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та виправдана на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, через недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується.

Згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, тобто в умисному невиконанні рішення суду, яке набрало законної сили, а також в умисному перешкоджанні виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , достовірно знаючи про набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі № 303/5217/14-ц, яким зобов`язано відповідача у справі ОСОБА_7 невідкладно знести за власний рахунок самочинно збудовану до належної квартири закриту веранду розмірами 3,16 м х 5,84 м х 1,5 м х 4,3 м та відновити до попереднього стану будівлю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , будучи зобов`язаною виконати його, маючи реальну та об`єктивну можливість виконати рішення суду, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом неповаги до суду та судових рішень, з метою подальшого використання вказаної самочинно збудованої веранди, починаючи з 24.04.2015 по теперішній час не виконувала вищевказане рішення суду, зокрема всупереч обов`язку, встановленого Конституцією України та законодавством, не вжила заходів стосовно відновлення до попереднього стану будівлі зазначеного багатоквартирного житлового будинку шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованої до належної квартири закритої веранди розмірами 3,16 м х 5,84 м х 1,5 м х 4,3 м.

Такі дії ОСОБА_7 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

-2-

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 , обвинувачується за ч. 1 ст. 382 КК України, тобто в умисному перешкоджанні виконанню рішення суду, що набрало законної сили іншій особі, за таких обставин.

ОСОБА_7 26.09.2020 близько 09 год, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про наміри колишнього чоловіка ОСОБА_8 виконати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі № 303/5217/14-ц, шляхом проведення робіт по знесенню самочинно збудованої веранди із залученням заздалегідь найнятих ним працівників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в ході виконання робіт по знесенню зазначеного вище об`єкта, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом неповаги до суду та судових рішень і метою перешкодити виконанню вказаного рішення суду, піднялась на верхню частину двоповерхового будинку, де повідомила працівникам про нібито неправомірність проведення такого роду робіт, та висловивила словесні погрози на адресу зазначених осіб щодо вчинення насильницьких дій відносно них у разі продовження виконання вказаних робіт, а також вчинила активні фізичні дії щодо перешкоджання проведенню робіт по знесенню самочинно збудованої веранди у вигляді виривання із рук працівників інструментів. Враховуючи наведене, а також усвідомлюючи факт проживання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_2 , а також реальність погроз ОСОБА_7 щодо вчинення насильницьких дій, які могли проявитись у вчиненні фізичного опору на верхній частині двоповерхового будинку з ризиком падіння з висоти, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 зупинили виконання робіт по знесенню самочинно збудованої веранди за вказаною адресою та покинули приміщення будинку за вказаною вище адресою.

Окрім того, 01.10.2020 близько 11 год ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про наміри колишнього чоловіка ОСОБА_8 виконати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі № 303/5217/14-ц, шляхом проведення робіт по знесенню самочинно збудованої веранди із залученням заздалегідь найнятих ним працівників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в ході виконання робіт по знесенню зазначеного вище об`єкта, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом неповаги до суду та судових рішень і метою перешкодити виконанню вказаного рішення суду, піднялась на верхню частину двоповерхового будинку та повідомила працівникам про нібито неправомірність проведення такого роду робіт, а також висловила словесні погрози па адресу зазначених осіб щодо вчинення насильницьких дій відносно них у разі продовження виконання вказаних робіт. Враховуючи наведене, а також усвідомлюючи факт проживання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_2 , а також реальність погроз ОСОБА_7 щодо вчинення насильницьких дій, які могли проявитись у вчиненні фізичного опору на верхній частині двоповерхового будинку, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 зупинили виконання робіт по знесенню самочинно збудованої веранди за вказаною адресою та покинули приміщення будинку за вказаною вище адресою.

Вказаними діями ОСОБА_7 , умисно перешкодила виконанню рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі № 303/5217/14-ц, що набрало законної сили, іншим відповідачем ОСОБА_8 .

Виправдовуючи ОСОБА_7 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції, оцінивши докази, досліджені за клопотанням сторони обвинувачення, проаналізувавши їх достатність, доведеність фактичних обставин кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченої у їх вчиненні, прийшов до висновку про недоведеність, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України вчинено

-3-

обвинуваченою та наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України підстав для виправдання ОСОБА_7 . Такі висновки суд обгрунтував дослідженими доказами (показами свідків сторони обвинувачення, письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення) у їх взаємозв`язку. Зокрема, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не знайшли свого підтвердженення в сукупності з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні. Також судом визнано недопустимим доказом цифровий носій інформації - компакт диску марки ARITA, емністю 700МВ, на якому файли відеозаписів під назвами MVI 3636 та MVI 3636, оскільки запис вівся на невідомий відеофіксуючий пристрій, невідомою особою, яка знаходилась за адресою: м. Мукачево, вул. Недецеї, 38, на зовнішній території. Окрім іншого, судом визнано недопустимими доказами конверти (5 штук, цілісність яких порушена, з написом «цифровий носій інформації на якому наявні відеоматеріали), надані ОСОБА_8 , який у данному кримінальному провадженні заявлений стороною обвинувачення у якості свідка, оскільки самостійне надання свідком до органу досудового розслідування відеозапису, не передбачено КПК України. Що стосується флеш-накопичувача «Transcend» USB 3.0, 16 Гб з відеозаписом події, що мала місце 26.09.2020 за адресою: м. Мукачево, вул. Недецеї, 38/9 А, який згідно протоколу огляду та перегляду документів від 28.04.2021, долучено до матеріалів кримінального провадження заявником ОСОБА_8 в ході допиту у якості свідка, відповідно до положень ст. 84 та ч. 2 ст. 86 КПК України, судом визнаний недопустимим доказом, оскільки самостійне надання свідком до органу досудового розслідування відеозапису, не передбачено КПК України. Окрім іншого, визнано недопустимим доказом і цифровий носій інформації - MICSOSH 16GB, з відеозаписом огляду приміщення, доданий до протоколу огляду приміщення від 29.04.2021, який відповідно до протоклу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 30.04.2021, не був наданий стороні захисту (обвинуваченій та її захиснику), відповідно до ст. 290 КПК України, а тому суд не вправі допустити відомості, що містяться в ньому, як докази у кримінальному провадженні. Також відсутні підстави для визнання показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо фізичного перешкоджання з боку ОСОБА_7 «боржнику» ОСОБА_8 у виконанні останнім рішення суду щодо демонтажу веранди належної їм квартири, оскільки вони не знаходять підтвердження в інших доказах наявних в матеріалах справи, а показання свідка ОСОБА_12 не містять фактичних даних щодо перешкоджання з боку ОСОБА_7 «боржнику» ОСОБА_8 у виконанні ним рішення суду, яке набуло законної сили. Також прокурором, незважаючи на вжиті судом заходи забезпечення кримінального провадження, не забезпечено можливість дослідження безпосередньо під час судового розгляду показань «ключового свідка обвинувачення» - ОСОБА_8 , за заявою якого 02.10.2020 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001616 за ч. 1 ст. 382 КК України про умисне перешкоджання йому з боку його колишньої дружини ОСОБА_7 , у виконанні рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі № 303/5217/14-ц, яке набрало законної сили. Також на переконання суду, наведені в обвинуваченні обставини щодо виникнення умислу у обвинуваченої ОСОБА_7 на перешкоджання виконання рішення суду, яке набуло законної сили її колишньому чоловікові ОСОБА_8 , пов`язуються з наміром умисного невиконання рішення суду нею особисто, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Показання з приводу даних обставин свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , дали суду можливість встановити, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 була попередня домовленість про порядок та умови виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі № 303/5217/14-ц, яке набрало законної сили щодо знесення самовільної прибудови веранди до квартири, яка перебувала у їх спільній власності. Однак, сімейний конфлікт між подружжям на грунті розлучення та стягення аліментів на

-4-

утримання їх неповнолітньої дитини потягли за собою порушення попередньої домовленості щодо виконання рішення суду. З урахуванням наведеного, зазначені докази, на які посилається прокурор, як на доказ вини обвинуваченої в умисному перешкоджанні виконанню рішення суду іншій особі, а саме ОСОБА_8 - є неналежними, оскільки не містять фактичних даних про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, тому не можуть бути прийняті судом як докази на підтвердження вчинення обвинуваченою даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. При цьому судом констатовано, що кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 382 КК України настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, може бути вчинений як у формі невиконання судового рішення, так і шляхом перешкоджання його виконанню. Використання законодавцем у диспозиції ч. 1 ст. 382 КК України словосполучень «невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду» та «перешкоджання їх виконанню» вказує на необхідність у кожному конкретному випадку звертатися як до тексту самого судового рішення, так і до норм законодавства, які визначають порядок виконання вироків, рішень, ухвал та постанов суду. Перешкоджання виконанню судового акта це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчиненому з метою недопущення його виконання. Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, характеризується тільки прямим умислом. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі № 303/5217/14-ц, зобов`язано відповідачів у справі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 (їх неповнолітню доньку), невідкладно знести за власний рахунок самочинно збудовану до належної квартири закриту веранду розмірами 3,16 м х 5,84 м х 1,5 м х 4,3 м та відновити до попереднього стану будівлю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення суду, 21.08.2015 видано виконавчий лист № 2/303/28/15, про зобов`язання «Боржників»: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 невідкладно, за власний рахунок, знести самочинно збудовану веранду до належної їм квартири, який надійшов для виконання до Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області. 24.09.2015 державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа та надано боржникам строк для добровільного виконання рішення суду до 01.10.2015. За результатами перевірки стану виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі № 303/5217/14-ц, державним виконавцем було складено акт від 07.10.2015, в якому зазначалося, що боржниця ОСОБА_7 не виконала рішення суду, бо її чоловік ОСОБА_8 перебуває за межами області, а вона без нього не має можливості, акт від 06.11.2015, в якому зазначалося, що самочинно збудована веранда до квартири не знесена, двері квартири ніхто не відчинив, акт від 03.12.2015, в якому зазначено, що боржники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після накладення на кожного з них штрафу у розмірі 340 грн, рішення суду не виконали, про наявність причин невиконання не повідомили. Боржники за адресою, вказаною у виконавчому листі відсутні. Після чого, 31.01.2017 державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 48806981 у відношенні боржника ОСОБА_7 , в якій зазначено, що 08.12.2015 державним виконавцем внесено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності та постанову про закінчення виконавчого провадження № 40806878 у відношенні боржника ОСОБА_8 , в якій зазначено, що 08.12.2015 державним виконавцем внесено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Разом з тим, дії (умисне перешкоджання виконання рішення суду, яке

-5-

набуло законної сили), які інкримінуються ОСОБА_7 у відношенні ОСОБА_8 , згідно обвинувального акту, мали місце 26.09.2020 та 01.10.2020, тобто майже п`ять років, після того, як державним виконавцем було встановлено факт невиконання рішення суду боржниками: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Таким чином, звернення ОСОБА_8 до правоохоронного органу із заявою про умисне перешкоджання йому з боку ОСОБА_7 виконати рішення суду, яке набуло законної сили, поспіль 5-ти років, після того, як державним виконавцем 08.12.2015 вже зафіксовано факт невиконання ним рішення суду добровільно, в порядку виконачого провадження, підтверджує покази дані в судовому засіданні свідками сторони захисту, щодо «провокативних» дій ОСОБА_8 у відношенні колишньої дружини з метою порушення проти неї кримінального провадження. Надаючи юридичну оцінку діям ОСОБА_7 та викладаючи у вироку мотиви щодо її не винуватості в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 382 КК України щодо умисного перешкоджання виконання рішення суду іншій особі, суд виходив зі змісту судового рішення, умисне перешкоджання виконанню якого ставилось обвинуваченій за провину, матеріалів виконавчого провадження та постанови державного виконавця Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 31.01.2017 про закінчення виконавчого провадження, внесення державним виконавцем 08.12.2015 подання до правоохоронних органів про притягнення боржника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, сукупності належних та допустимих доказів досліджених в судовому засіданні. Таким чином, причетність обвинуваченої ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, умисне перешкоджання виконанню рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі № 303/5217/14-ц, яке набуло законної сили іншій особі, а саме ОСОБА_8 , на переконання суду, не доведена в рамках дотримання принципу змагальності, визначеного ст. 22 КПК України, з урахуванням доказів, які були досліджені в ході судового розгляду та оцінені з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. Наявність таких обґрунтованих сумнівів давали суду підстави відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України для постановлення виправдувального вироку в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, - перешкоджання виконанню рішення суду, що набрало законної сили, оскільки в суді не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 17.05.2022 щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України з призначенням їй покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 (два) роки з покладенням на неї відповідних обов`язків. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає проте, що виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 є незаконним, оскільки прийнятий з численними порушеннями КПК України та КК України; є необґрунтованим, оскільки у ході судового розгляду допущено неповноту, а висновки суду суперечать з`ясованим у ході судового розгляду обставинам та дослідженим в ході судового розгляду доказам; є невмотивованим, оскільки ухвалений за відсутності мотивів, достатніх для прийняття такого рішення.

07.10.2025 до початку апеляційного розгляду, на адресу Закарпатського апеляційного суду від обвиунваченої ОСОБА_7 надійшло письмове клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження.

-6-

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту щодо звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття, у зв`язку з цим кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2022, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність того, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 382 КК України та виправдав останню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Разом з тим, незалежно від висновків, наведених в оскаржуваному вироку, а також тієї обставини, що обвинувачена ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції заперечувала свою причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, колегія суддів, з огляду на наявність клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, не вбачає достатніх правових підстав для продовження апеляційного розгляду, оскільки закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком, а не правом суду.

Подаючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених ч. 1 ст. 49 КК України, обвинувачена ОСОБА_7 надала свою згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, незважаючи на те, що вказана підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Зазначене узгоджується із позицією Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеному у постанові від 02.04.2024 (справа № 760/6513/17,провадження № 51-5496 км 21), де окрім іншого вказано, що суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів ст. 286 КПК України, зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, ухваливши рішення про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 обізнана про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, у тому числі й те, що така підстав для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно з приписами, передбаченими п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною першою статті 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

-7-

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Приписами ст. 285 КПК України установлено загальні положення кримінального провадження під час звільнення особи від кримінальної відповідальності: особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність; особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення; підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Тобто звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, мало місце 01.10.2020, відомості про те, що ОСОБА_7 з указаного періоду вчинила інше кримінальне правопорушення відсутні, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від досудового розслідування або суду з указаного вище періоду. Тому підстав уважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

Таким чином, з дня вчинення ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення і до цього часу, враховуючи ту обставину, що вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2022 не набрав законної сили, минули строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим обвинувачена ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, оскільки остання надала свою згоду на її звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, про що свідчить подане нею особисто до апеляційного суду відповідне клопотання і яке, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, має бути розглянуто невідкладно.

-8-

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України закрити.

У зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2022 щодо ОСОБА_16 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 382 КК України, скасувати.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 , про звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачену ОСОБА_17 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України,- закрити.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді