печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням представника Київської міської ради та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації - ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2020 у справі № 757/77/20-к у кримінальному провадженні №005414 від 09.12.2019,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання, у якому заявник просив слідчого суддю скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2020 у справі № 757/77/20-к у кримінальному провадженні №005414 від 09.12.2019.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, заявник вказує, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2022 у справі №757/10182/21-ц:

- визнано незаконним та скасовано запис про право власності/довірчої власності від 08 листопада 2019 року за № 34069368, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49596305 від 08 листопада 2019 року за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, на підставі договору дарування № 216, виданого 18 червня 2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 ;

- визнано відумерлою спадщину, до якої входить квартира АДРЕСА_2 , після померлої приблизно 21 червня 2019 року, ОСОБА_7 .

- витребувано квартиру АДРЕСА_2 від ОСОБА_5 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

- визнано недійсним договір іпотеки № 2417 від 09 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

- визнано незаконним та скасувано запис про іпотеку від 09 листопада 2019 року № 434077499, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49604982 від 09 листопада 2019 року на підставі договору іпотеки № 2417, виданого 09 листопада 2019 року, іпотекодержатель: ОСОБА_8 , іпотекодавець ОСОБА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Заявник зазначає, що рішення набрало законної сили, проте накладений арешт перешкоджає його виконанню, а відтак вищенаведене у своїй сукупності вказує на безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.

У судове засідання учасники судового провадження не з`явились, про розгляд провадження повідомлялись у встановленому кримінально-процесуальним законодавством порядку.

Представник заявника - ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав та просив задовольнити.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить наступного висновку.

Судовим розглядом за наданими матеріалами встановлено, що у провадженні СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005414 від 09.12.2019 за ознаками вчинення злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2020 (справа № 757/77/20-к) накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 із забороною її відчуження та будь-яким чином розпоряджатися вказаним майном.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2020 у справі № 757/77/20-к при накладенні арешту слідчий суддя, врахував, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

При дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається представник заявника, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження №005414 від 09.12.2019.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності власника майна обумовлене законними критеріями, тобто вчинено з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідно принципу верховенства права. Також слідчим суддею встановлено, що на даний час забезпечується справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника Київської міської ради та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації - ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2020 у справі № 757/77/20-к у кримінальному провадженні №005414 від 09.12.2019 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий судя ОСОБА_1