Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, -

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.

Вивчивши зміст поданої скарги, слідчий суддя вважає, що вона підлягає поверненню особі, яка її подала, із наступних підстав.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано Главою 26, параграфом 1, статтями 303-308 КПК України.

Після надходження скарги слідчий суддя повинен встановити чи відповідає скарга вимогам процесуального закону, для чого, зокрема, необхідно встановити чи: 1) скарга була подана особою, що має право подавати скаргу; 2) скарга підлягає розгляду у Подільському районному суді міста Києва (підсудна цьому суду); 3) подана в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК; 4) оскаржується рішення, дія чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, яка підлягає оскарженню (тобто належить до зазначених у ч. 1 ст. 303 КПК).

Згідно з ч.1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

З аналізу статей глави 26 КПК України вбачається, що територіальна підсудність скарг не визначена, однак відповідно до норм чинного КПК України клопотання, заяви, скарги, подані до суду під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Отже, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, зазначене правило слід застосовувати і до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність, щодо яких прямо не визначена кримінальним процесуальним законом.

Крім того, виходячи з приписів ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в ухвалі від 22.05.2020 у справі №643/7609/20 (провадження №51-2437впс20), встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права .

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України №1402-VIII від 02.06.2016 «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

У вказаній ухвалі Верховний Суд наголосив, що за допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Такий висновок узгоджується й з позиціями Верховного Суду, викладеними в ухвалах від 22.04.2020 у справі №487/7605/19 (№51-1901впс20) та від 13.05.2020 у справі №643/7208/20 (№51-2272впс20).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до змісту поданої скарги, у ній оскаржується бездіяльність працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»(із змінами та доповненнями) систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

Організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України.

Указом Президента України №41/2020 від 05.02.2020 затверджена наступна організаційна структура Державного бюро розслідувань:

1. Центральний апарат, до складу якого входять: Головне слідче управління; Головне оперативне управління; Головне оперативно-технічне управління; Управління внутрішнього контролю; Управління забезпечення особистої безпеки; Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013 - 2014 роках; Управління правового забезпечення; Управління міжнародного співробітництва; Управління кадрової роботи та державної служби; Управління режимно-секретної роботи та захисту інформації; Управління фінансової діяльності та бухгалтерського обліку; Управління забезпечення діяльності; Управління інформаційних технологій; Відділ по роботі з громадськістю та засобами масової інформації; Відділ організаційно-аналітичного забезпечення; Патронатна служба.

2. Територіальні управління: Територіальне управління, розташоване у місті Львові, що поширює свою діяльність на Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську області; Територіальне управління, розташоване у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Вінницьку, Житомирську, Рівненську, Хмельницьку, Чернівецьку області; Територіальне управління, розташоване у місті Миколаєві, що поширює свою діяльність на Кіровоградську, Миколаївську, Одеську області; Територіальне управління, розташоване у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Автономну Республіку Крим, Запорізьку, Херсонську області, місто Севастополь; Територіальне управління, розташоване у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську, Полтавську, Сумську, Харківську області; Територіальне управління, розташоване у місті Краматорську, що поширює свою діяльність на Донецьку і Луганську області; Територіальне управління, розташоване у місті Києві, що поширює свою діяльність на місто Київ, Київську, Черкаську та Чернігівську області.

3. Інститут підготовки кадрів Державного бюро розслідувань та Науково-дослідний інститут судових експертиз Державного бюро розслідувань.

Таким чином, Територіальне управління, розташоване у місті Києві, входить в організаційну структуру центрального апарату Державного бюро розслідувань.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи - Державного бюро розслідувань є м. Київ, вул. С. Петлюри, 15.

Відповідно до положень ст. 93 ЦПК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Із урахуванням наведеного, з огляду на положення вказаних вище норм КПК України та практики Верховного Суду, слідчий суддя дійшов висновку, що дана скарга не підсудна Подільському районному суду міста Києва, оскільки скаржником оскаржується бездіяльність органу досудового розслідування, яким є Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві, яке знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Подільського районного суду міста Києва.

Відповідно до ч.2 ст.304 КПК Україна скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 9, 303, 304, 306 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1