Номер провадження: 11-кп/813/2693/25
Справа № 497/543/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Болградського районного суду Одеської обл. від 22.09.2025 у к/п №0000002 від 02.01.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Червоноармійське (нині с. Кубей) Болградського р-ну Одеської обл., громадянина України, із вищою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України та було призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із навчанням та вихованням дітей або займатись діяльністю, пов`язаною із робою з дітьми.

Застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з моменту фактичного затримання до моменту набрання вироком законної сили.

Вирішено взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду негайно.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 відраховано з моменту його фактичного затримання - взяття під варту в залі суду, тобто з 22.09.2025.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України включено інформацію про ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи (ЄРЗСН).

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в розмірі 11 949 грн. та 35 656 грн. відповідно.

Вирішено питання стосовно долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України за наступних підстав.

У ОСОБА_7 у невстановлений час, у невстановленому місці, виник умисел, направлений на вчинення сексуального насильства щодо малолітньої особи жіночої статі, з числа осіб, які періодично відвідують його малолітніх онуків, під час перебування її за місцем його проживання, що в свою чергу посягає на статеву недоторканість та нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток зазначеної малолітньої особи, а саме на вчинення відносно неї будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в її тіло.

Так, 01.01.2023 орієнтовно о 17 год., ОСОБА_7 визначив об`єктом вчинення зазначених дій ОСОБА_11 , яка в той час підійшла до буд. АДРЕСА_1 .

Використовуючи малолітній вік, в силу якого ОСОБА_11 має недостатнє критичне мислення та можливість оцінити, що таке добре, а що таке погане, залежність виживання та розвитку від дорослого, відсутності сил та можливості протистояти насильству, уразливість психіки та без добровільної згоди останньої, з метою недопущення викриття його злочинних дій сторонніми особами, ОСОБА_7 покликав потерпілу до гаражу, який розташований на території зазначеного домоволодіння.

Перебуваючи у зазначеному місці наодинці з малолітньою ОСОБА_11 , з метою задоволення власної статевої пристрасті, поза волі потерпілої, усвідомлюючи при цьому, що його дії несуть злочинний характер, ігноруючи при цьому той факт, що сексуальне насильство відносно малолітньої здатне викликати у потерпілої надалі різні сексуальні збочення, з метою отримання сексуального задоволення, достовірно знаючи про її малолітній вік, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 ззаду та, засунувши руку під спідню білизну, почав неодноразово торкатись її статевих органів. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 розстібнув одягнені на ньому сорочку та штани та шляхом вмовлянь схилив потерпілу торкатися до належного йому статевого органу.

При вчиненні вказаних дій ОСОБА_7 здійснював насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, тобто сексуальне насильство відносно малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, ОСОБА_7 в період часу з 01.09.1991 по 22.11.2021 працював тренером-викладачем та директором Дитячої юнацької спортивної школи (в подальшому перейменована в КЗ « Центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх ») Болградської міської ради Одеської області, тобто володіє відповідними педагогічними навичками у спілкуванні з дітьми та володіє спеціальними знаннями у галузі дитячої психології.

А відтак, ОСОБА_7 , попираючи норми моралі, встановлені в суспільстві та правові засади українського законодавства, свідомо використовуючи довіру, авторитет на вплив на малолітню особу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особливо вразливу щодо неї ситуацію неспроможності чинити опір та залежного становища, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканності стосовно останньої.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , не погодився із оскаржуваним вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність з огляду на те, що судом 1-ої інстанції при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із навчанням та вихованням дітей або займатись діяльністю, пов`язаною із роботою з дітьми, всупереч вимог ч. 1 ст. 55 КК України, не було встановлено строку такого додаткового покарання.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із навчанням та вихованням дітей або займатись діяльністю, пов`язаною із роботою з дітьми строком на 2 роки; в іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваним вироком, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, постановленим із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини:

1) поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що стороною обвинувачення, окрім непослідовних пояснень малолітньої потерпілої, її законного представника та батька, не було надано суду жодних доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України:

- малолітня потерпіла була єдиним очевидцем події, обставини якої іншими незалежними доказами не були доведені в судовому засіданні;

- суд у вироку в якості доказів винуватості ОСОБА_7 посилається на документи, які не є доказами в розумінні ст. 84 КПК України, зокрема, на рапорт помічника чергового Болградського РВП ГУНП в Одеській обл. від 01.01.2023, протокол прийняття заяви ОСОБА_10 від 01.01.2023, постанову слідчого від 02.01.2023 про залучення малолітньої ОСОБА_11 в якості потерпілої, постанову слідчого від 02.01.2023 про залучення ОСОБА_10 в якості законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , лист т.в.о. начальника Болградського РВП ГУНП в Одеській обл. від 03.01.2023 до директора ОНДІС МЮ України ;

- в якості доказів винуватості ОСОБА_7 суд у вироку послався на докази, які були сфальсифіковані органом досудового розслідування, що було встановлено в судовому засіданні, внаслідок чого такі докази є недопустимими, зокрема, на: 1) протокол огляду житла від 01.01.2023, який фактично слідчим не проводився, зазначені в протоколі поняті участі у проведенні огляду не приймали, про що свідчать показання допитаного в судовому засіданні понятого ОСОБА_12 , а також факт перебування іншого понятого - ОСОБА_13 за кордоном в період проведення огляду житла, при цьому, сам обвинувачений підтвердив, що слідчий 01.01.2023 огляд його гаражу не проводив, на наступний день 02.01.2023 працівники поліції ввели його в оману та він написав письмову згоду на огляд гаражу, в той час як кримінальним процесуальним законом не передбачено отримання дозволу на проведення огляду приміщень на наступний день; всупереч приписам ч. 2 ст. 237 КПК України, в матеріалах кримінального провадження відсутній відеозапис даної слідчої дії - огляду місця події; 2) протокол добровільної видачі особистих речей ОСОБА_11 від 09.02.2023 та протокол огляду предметів від 20.02.2023, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження поняті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зазначили, що не приймали участі у проведенні зазначених слідчих дій та підписи в протоколі їм не належать; зазначені речі не були вилучені слідчим негайно в день подання заяви про злочин, а були добровільно надані матір`ю потерпілої через місяць та 9 днів та оглянуті лише через 11 днів після їх видачі;

- під час проведення обшуку домоволодіння ОСОБА_7 30.11.2023 жодних доказів на підтвердження винуватості останнього відшукано не було, натомість, було вилучено мобільний телефон сина обвинуваченого - ОСОБА_16 ; протокол огляду зазначеного мобільного телефону марки «Samsung Galaxy M325FV/DS» від 11.12.2023 та протокол огляду флеш-накопичувача «Kingston» об`ємом 32 Gb від 15.12.2023 не містять доказів винуватості ОСОБА_7 та навпаки спростовує його причетність до вчинення інкримінованого йому злочину; більш того, в період знаходження мобільного телефону у володінні органу досудового розслідування один файл із мобільного телефону було змінено, а саме 06.12.2023 о 14:57 год.;

- не підтверджується винуватіть ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину також проведеними в даному кримінальному провадженні експертними дослідженнями, зокрема, відповідно до висновку експерта №1 від 23.01.2023, тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_11 , утворились до 01.01.2023, тобто до події, вчинення якої інкримінується ОСОБА_11 ; згідно з висновком експерта №93/1 від 18.01.2023, у мазках та тампонах з вмістом ротової порожнини, прямої кишки та вульви ОСОБА_11 сперматозоїди не знайдені; відповідно до висновку експерта №437, на куртці та майці потерпілої ОСОБА_11 кров та сперматозоїди не знайдено; згідно з висновком №438 від 15.03.2023, на трикотажній кофті темно-синього кольору, лосинах темно-синього кольору малолітньої ОСОБА_11 кров та сперматозоїди не виявлено; відповідно до висновку №424 від 14.03.2023, на светрі, трусах ОСОБА_11 кров та сперматозоїди не виявлено;

- показання свідка ОСОБА_17 не підтверджують винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння, оскільки остання не була очевидцем події 01.01.2023, більш того, її показання носять нестабільний характер, відрізняються від тих, які вона надала на стадії досудового розслідування кримінального провадження;

- суд безпідставно в якості доказу винуватості ОСОБА_7 послався на протокол проведення слідчого експерименту від 28.06.2023 за участю ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_16 , залишивши поза увагою той факт, що під час проведення вказаної слідчої дії слідчий не запитував у ОСОБА_7 та у свідка ОСОБА_16 про те, хто був присутнім в той час у гаражному приміщенні, а також те, що під час проведення слідчого експерименту проводилось фотографування, проте в подальшому виявилось, що фотоаппарат марки «Canon» був несправним, у зв`язку із чим неможливо було додати до протоколу фототаблицю із ілюстраціями;

2) поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що під час проведення НСРД стосовно ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні, всупереч приписам ч. 5 ст. 258 КПК України, було здійснене незаконне втручання у приватне (конфіденційне) спілкування між адвокатом та ОСОБА_7 , що порушує гарантовані процесуальним законом гарантії адвокатської діяльності;

3) ОСОБА_7 належним чином не був повідомлений про підозру, оскільки таке повідомлення про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри було здійснено за відсутності його захисника ОСОБА_18 , не зважаючи на заяву захисника про проведення усіх слідчих дій за участю ОСОБА_7 в його присутності; підписи на перших аркушах повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри належать не ОСОБА_7 , а містять всі ознаки підроблення, при цьому, судом було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з цього приводу;

4) у вироку суд в якості доказів винуватості ОСОБА_7 послався на матеріали огляду відеозапису з мережі Instagram та каналу в месенджері «Telegram», а також на показання осіб, зокрема, свідка ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , які за своєю сутністю є чутками, деякі з них 20-25 річної давності, натомість, свідки або інші особи з приводу цих фактів до правоохоронних органів ніколи не звертались, повідомлені ними обставини знаходяться поза межами висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та жодного відношення до даного кримінального провадження не мають; більш того, показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 є вочевидь недопустимими доказами в даному кримінальному провадженні в силу прямої вказівки закону, а саме ч. 1 ст. 88 КПК України

5) судом безпідставно були покладені в основу обвинувального вироку показання малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , надані нею психологу у формі гри, в більшій частині за підказками психолога, зокрема:

- перші письмові пояснення потерпілої ОСОБА_11 від 01.01.2023 не можуть бути визнані доказом у провадженні, оскільки, всупереч приписам ч. 4 ст. 95 КПК України, такі показання не були сприйняті судом безпосередньо;

- протокол допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 від 05.01.2023 є недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки пояснення потерпілої отримані за результатами опитування дитини психологом за методикою «Зелена кімната», що свідчить про те, що показання дитини були отримані неналежним суб`єктом, оскільки психолог не була та не могла бути уповноважена на здійснення слідчих дій у кримінальному провадженні;

- судом було порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на ефективний та неупереджений розгляд провадження, зокрема, сторона захисту була позбавлена можливості безпосереднього та перехресного допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 в судовому засіданні, натомість, допит потерпілої відбувався з іншого приміщення суду в режимі відеоконференції, під час допиту психолог спочатку отримувала запитання у письмовому вигляді, потім сама запитувала у потерпілої, коментуючи питання та відповіді потерпілої;

- судом не було перевірено наявності навичок та компетентності у фахівців, які здійснювали опитування малолітньої ОСОБА_11 ;

6) висновок судової психологічної експертизи №23-244 від 02.03.2023 ґрунтується на недопустимому доказі - протоколі допиту малолітньої ОСОБА_11 , внаслідок чого також є недопустимим доказом у кримінальному провадженні; під час проведення судово-психіатричної експертизи №141 від 26.04.2023 мати потерпілої обмежила експерта в отриманні інформації від випробуваної ОСОБА_11 , що робить зазначений висновок неповним, поверховим та необ`єктивним, більш того, виникають сумніви у належному виконанні експертного дослідження з огляду на те, що експертам був наданий звукозапис допиту потерпілої ОСОБА_11 , здійснений не на належному рівні, із якого неможливо почути пояснення потерпілої; в основу повторної судово-психіатричної експертизи №СЕ-19-25/3873-ПС від 30.04.2025 були покладені висновки попередніх експертиз, при цьому, мати потерпілої ОСОБА_11 знову обмежила експертів в отриманні інформації від випробуваної;

7) суд 1-ої інстанції критично оцінив та не прийняв до уваги послідовні показання свідків захисту ОСОБА_16 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які 01.01.2023 на момент події були вдома та ОСОБА_16 знаходився в приміщенні гаражу разом із батьком та потерпілою ОСОБА_11 , а дружина обвинуваченого - ОСОБА_26 та його донька ОСОБА_27 разом зі своїми дітьми знаходились в сусідній із гаражем кімнаті, та показання яких повністю спростовують показання малолітньої потерпілої;

8) судом не було надано критичної оцінки показанням батька потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_28 , який надавав суперечливі показання стосовно того, що ОСОБА_11 казала матері про перший випадок біля кущів, другий випадок у 2022 році, проте ОСОБА_11 про кущі взагалі нічого не пригадувала;

9) судом у вироку були спотворені показання свідка ОСОБА_29 , зокрема, було зазначено, що свідок нібито пояснив, що відстань від гаражу обвинуваченого до його кухні 10 метрів, натомість, вказаний свідок пояснював, що відстань від того місця в городі, де він знаходився, до гаражу обвинуваченого складає приблизно 10 метрів;

10) судом не було враховано того, що свідки ОСОБА_30 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 констатують порушення закону у виді фальсифікації протоколів слідчих дій під час досудового розслідування кримінального провадження, зокрема, свідок ОСОБА_30 зазначив, що жоден із підписів у протоколі огляду місця події йому не належить, цей документ йому не знайомий; свідок ОСОБА_14 пояснила, що 09.02.2023 не приймала участі у слідчих діях, жодних речей не бачила, після ознайомлення із протоколом пояснила, що підпис їй не належить і відомості, зазначені у протоколі, їй не відомі; свідок ОСОБА_15 повідомила, що не пам`ятає, щоб її залучали до огляду речей дитини, підпис у протоколі їй не належить; пояснення слідчих ОСОБА_31 та ОСОБА_32 слід розцінювати критично, оскільки дані особи є зацікавленими, є стороною обвинуваченні у кримінальному провадженні; суд, в порушення вимог КПК України, не повідомив правоохоронні органи про ознаки кримінального правопорушення, пов`язаного із підробленням підписів понятих та ймовірне фальсифікування доказів;

11) стороною обвинувачення для підтвердження або спростування показань потерпілої ОСОБА_11 стосовно того, що вона нібито торкалась статевого органу обвинуваченого, не було вилучено одразу одягу потерпілої та обвинуваченого, не було вилучено зразків з-під нігтів потерпілої та не було призначено експертизи піднігтьового вмісту малолітньої потерпілої для виявлення слідів ДНК або біологічних слідів матеріалів обвинуваченого;

12) судом 1-ої інстанції були залишені поза увагою доводи сторони захисту стосовно відсутності у обвинуваченого ОСОБА_7 будь-яких натяків на його сексуальний інтерес до дітей протягом його життя, включаючи його багаторічну роботу з дітьми в освітніх закладах, відсутність будь-яких знайдених в нього доказів такого інтересу, натомість, ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно як за місцем проживання, так і за місцем колишньої роботи, у період часу з 01.09.1991 по 22.11.2021 працював тренером-викладачем ДЮСШ КЗ « Спорт для всіх », останньому присвоєно почесне звання «Заслужений працівник культури і спорту України», обвинувачений за станом свого здоров`я постійно знаходиться у підгузку;

13) судом 1-ої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 було призначено надмірно суворе покарання, без врахування того, що останній є особою похилого віку, хворіє на онкологічне захворювання 3 стадії, є інвалідом 2-ї групи, окрім того, є особою, яка потребує постійного медичного догляду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України у зв`язку із відсутністю в його діянні події та складу зазначеного злочину, а також у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримати; застосований стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати та звільнити останнього з-під варти в залі суду; вирішити питання стосовно долі речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваним вироком з огляду на наступні обставини:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що показання свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 та ОСОБА_25 не є доказами його провини у вчиненні злочину стосовно ОСОБА_11 , а є наклепом на нього, при цьому, фактично у провадженні немає жодного свідка вчинення ним злочину, окрім показань самої неповнолітньої потерпілої;

- судом не враховано того, що жодне експертне дослідження не підтвердило, що на одязі, вилученому у потерпілої ОСОБА_11 , є сліди його поту, епідермісу чи ДНК, не зважаючи на пояснення потерпілої про те, що він торкався її штанів, трусів та іншого одягу;

- не зважаючи на пояснення потерпілої ОСОБА_11 стосовно того, що вона торкалась його статевого органу та відчувала вологість, слідів його епідермісу чи ДНК у потерпілої на руках виявлено не було, як і не було виявлено слідів потерпілої на його руках;

- судом було залишено поза увагою те, що в матеріалах кримінального провадження немає підтверджень того, що на статевих органах потерпілої були пошкодження або ознаки тертя;

- під час проведення слідчої дії - слідчого експерименту його запитували стосовно того, де перебувала потерпіла та він в приміщенні гаражу, натомість, будь-яких запитань стосовно знаходження в приміщенні гаражу інших осіб йому не ставили, при цьому, на такій слідчій дії він був вперше; гараж знаходиться в безпосередній близькості до кухні та має вихід в кухню та в час інкримінованої йому події двері з гаражу в кухню були відкриті, в кухні знаходилась його дружина та донька, які готували вечерю та періодично заходили в гараж до холодильника, двері гаража були увесь час відкриті;

- судом 1-ої інстанції йому було призначено надмірно суворе покарання, без врахування того, що він є інвалідом 2-ої групи, йому 75 років, він перебуває на диспансерному обліку у лікаря-онколога з діагнозом рак прямої кишки, внаслідок чого він увесь час змушений перебувати в підгузку, декілька разів на день проводити гігієнічні водні процедури, знаходитись під постійним наглядом онколога та проводити хіміотерапію, натомість, в умовах слідчого ізолятора та позбавлення волі йому неможливо буде надавати належну медичну допомогу та лікування.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити законне рішення.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційні скарги сторони захисту прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_35 зауважила на наступних обставинах:

- стороною захисту, в порушення ст. 396 КПК України, в апеляційних скаргах не зазначено, у чому полягає незаконність та необґрунтованість судового рішення;

- всупереч твердженням захисника про те, що огляд місця події від 01.01.2023 слідчим взагалі не проводився, до протоколу огляду долучено фото-таблицю, на якій зафіксовано домоволодіння, гараж з автомобілем обвинуваченого ОСОБА_7 , а допитані в судовому засіданні в якості свідків дружина, донька та син ОСОБА_7 зазначили, що до них 01.01.2023 приїхали працівники поліції та проводили слідчі дії на підставі повідомлення ОСОБА_36 ;

- не відповідають дійсності посилання захисника на те, що протоколи добровільної видачі особистих речей малолітньої потерпілої ОСОБА_11 від 09.02.2023 та 20.02.2023 є сфальсифікованими, натомість, під час складання вказаних протоколів слідчим було здійснено опис вказаних речей та зафіксовано їх на фото;

- всупереч твердженням захисника, під час обшуку домоволодіння ОСОБА_7 30.11.2023 мобільний телефон було вилучено саме у ОСОБА_7 ;

- в матеріалах кримінального провадження наявне повідомлення ОСОБА_7 про тимчасове обмеження його прав внаслідок проведення НСРД;

- є такими, що не відповідають дійсності твердження захисника з приводу того, що показання свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 є вигадкою, натомість, показання свідків характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, яка вже вчиняла аналогічні кримінальні правопорушення тривалий проміжок часу, в тому числі стосовно вказаних свідків;

- всупереч твердженням сторони захисту, допит малолітньої потерпілої ОСОБА_11 було проведено відповідно до вимог КПК України, при дослідженні вказаних доказів у судових засіданнях не виявлено випадків підказування психологом малолітній потерпілій відповідей на поставлені питання, більш того, результати проведених під час досудового розслідування та судового розгляду судових психолого-психіатричних експертиз не ставлять під сумнів показання малолітньої потерпілої ОСОБА_11 .

З урахуванням викладених обставин, прокурор ОСОБА_35 просить апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, вирок суду 1-ої інстанції змінити з урахуванням вимог апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційних скарг сторони захисту та просили їх задовольнити, заперечуючи при цьому проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора ОСОБА_6 та законного представника потерпілої ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не у повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 2 КПК України визначає коло завдань кримінального провадження, до яких відносяться захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 2 ст. 9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав у повному обсязі та пояснив, що 01.01.2023 до них до дому за адресою: АДРЕСА_1 , прийшла сусідка ОСОБА_38 колядувати, це було о 9 ранку, потім ОСОБА_39 прийшла біля 11 год. ранку гратись з його онуками ОСОБА_40 та ОСОБА_41 ; вони грались на вулиці у дворі, прийшов батько ОСОБА_42 біля 14 год. та забрав її, вони пішли привітати свого дідуся з Новим роком; після 15 год. він з сином ОСОБА_43 пішли в гараж ремонтувати машину, приблизно о 17 год. він розмовляв по телефону, біля входу в гараж стояла дівчинка ОСОБА_38 , яка попросила покликати онуків ОСОБА_44 і ОСОБА_45 , щоб вони погрались; він відповів, що запитає у мами дітей та пішов до доньки, а ОСОБА_46 залишилась біля воріт гаража; коли повернувся, повідомив дівчинці, що вийде ОСОБА_47 (мама онуків), і все їй скаже; в гараж прийшла його дружина ОСОБА_48 , підійшла до холодильника та перебирала продукти; він продовжував мити машину, а ОСОБА_46 сказала, що поки його не було вона порахувала усі кубки, які були в гаражі, і сказала що їх 13 штук; він заперечив, сказав, що їх більше, а саме 15 штук, що заробив їх на змаганнях; він не пам`ятає, що дівчинка ще запитувала, а потім почала кашляти; він їй розказав, що окрім кубків вручають ще й медалі; в той час коли ОСОБА_39 кашляла, його син сказав подивитися, щоб у неї в роті нічого не було; він запитав в якому класі дівчина навчається, на що вона відповіла, що в 2-му класі; він поцікавився, чи є у них уроки фізкультури, вона сказала що є, почала показувати рухи, які вони роблять на уроках, тоді він підійшов до неї та підтримав її, щоб вона не впала і не вдарилась, не отримала травму; потім в гараж зайшла його донька ОСОБА_47 , підійшла до сина ОСОБА_49 , вони про щось поспілкувалися, а ОСОБА_50 вона сказала йти до дому, і приходити наступного дня.

Після цього пройшов час, десь о 17:45 вечора постукали у хвіртку і сказали « ОСОБА_51 виходь». Він вийшов і побачив ОСОБА_52 , яка була агресивною, почала кричати, що він зґвалтував її доньку, що подасть заяву на 102, що влаштує йому «солодке життя і виведе їх на чисту воду».

Біля 19 год. подзвонили у хвіртку, він вийшов, там були двоє поліцейських, які не представились та показали мобільний телефон, де був запис про те, що він, ОСОБА_7 зґвалтував ОСОБА_53 ; вони сказали, що затримають його та посадили до машини для дачі показань; ніхто з поліцейських не назвав своє ім`я; другий поліцейський був старшим, це був слідчий ОСОБА_54 ; вони сіли в машину, для надання пояснень, він пояснив, що нікого не чіпав і нікого не ґвалтував; потім вийшла його дружина ОСОБА_55 та запитала, з яких причин її чоловіка затримали; на її питання пояснили про повідомлення ОСОБА_56 ; слідчий ОСОБА_54 пропонував йому зізнатись, і тоді все швидко закінчиться.

Судом 1-ої інстанції, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, були досліджені наступні докази, зібрані та надані стороною обвинувачення:

- рапорт помічника чергового Болградського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_57 від 01.01.2023, згідно з яким 01.01.2023 о 17:27 год. отримано заяву, зареєстровану в ЄО за №4 від ОСОБА_10 про те, що сусід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 домагався її неповнолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 3, а.с. 3);

- протокол прийняття заяви ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , від 01.01.2023 за №4 про вчинене кримінальне правопорушення, якою заявник повідомила про те, що 01.01.2023 її донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розповіла їй, матері, що ОСОБА_7 торкався її статевого органу (т. 3, а.с. 4);

- витяг з ЄРДР у к/п №0000002, відповідно до якого було розпочато досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України (т. 3, а.с. 1);

- протокол огляду від 01.01.2023, відповідно до якого в період час з 18 до 18:30 год. слідчим за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , понятих ОСОБА_30 та ОСОБА_13 було оглянуто місце події - гаражне приміщення в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 розміром 6 х 9 м; гаражне приміщення має штучне освітлення, по боках з обох сторін є два стелажі з різним обладнанням та іншими речами; по середині знаходиться автомобіль марки «Tayota Corrolla», д.н.з. НОМЕР_1 (т. 3, а.с. 7-11);

- пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_11 від 01.01.2023, надані інспектору ЮП в присутності матері ОСОБА_10 , відповідно до яких 01.01.2023 приблизно о 17 год. вона пішла до будинку ОСОБА_7 в гості до його онуків ОСОБА_44 та ОСОБА_129, біля будинку вона їх кликала, втім вийшов дядя ОСОБА_58 по кличці « ОСОБА_60 », який розмовляв по телефону та жестом покликав її до гаражу; коли вона зайшла в гараж, то стояла біля дверей з правого боку … ОСОБА_59 підійшов до неї ззаду та засунув руку в її трусики, почав її лоскотати та торкатися пальцями за пісю, після чого їй стало дуже неприємно, бо було відчуття, що він свої пальці засовує в пісю; потім повернув її до себе обличчям та попросив погладити його живіт; потім він взяв її руку та показував, як потрібно гладити його живіт, але це не було схоже на живіт, вона думає, що це була його піся; він розстебнув штани та сказав потрогати, та торкаючись вона відчула щось дуже тепле та м`яке, це не був живіт, вона зрозуміла, що це його піся; їй стало бридко, вона відвернулась та побігла додому; доповнила, що перед тим, як дядько ОСОБА_60 сказав їй торкатися живота, він наказав відкрити рот, нагнувся до неї та засунув свій язик до її рота та своїм язиком лоскотав її язик та сказав, що її язик теплий; також зауважила, що це було не перший раз, було восени, а після першого разу було ще один раз; всього було три рази (т. 3, а.с. 12-13);

- протокол допиту неповнолітньої (малолітньої) потерпілої ОСОБА_11 від 05.01.2023, відповідно до якого потерпіла, в присутності законного представника ОСОБА_10 та психолога ОСОБА_61 , детально пояснила, що відбулось 01.01.2023 приблизно о 17 год., зокрема, зазначила, що вона попросилася у матері піти погратися з дітьми «ОСОБА_60», це її друзі ОСОБА_62 та ОСОБА_63 ; вона стукала та кричала біля їх воріт будинку, вийшов дідусь дітей ОСОБА_64 ( ОСОБА_65 ), який розмовляв по телефону та жестом руки показав їй зайти в гараж; потім в гаражі він поклав трубку та пішов запитати чи вийдуть діти; коли він повернувся, то підійшов до неї ззаду та почав своєю рукою торкатися її в районі паха та водити рукою круговими рухами (дівчинка показала як все відбувалося на ляльках); потім дідусь виходив, запитував чому онук ОСОБА_63 кричить, та коли повернувся виключив світло в гаражі та привідчинив чуть гараж, щоб було світло; підійшов до неї знову та знову почав так робити (дівчинка показала на ляльці, що дідусь рукою круговими рухами водив в області паху); потім наказав їй відкрити рота та свій язик водив по її язику, і сказав, що він гарячий; вона різко закрила рота та він облизував своїми губами її губи; він сказав їй погладити його живіт… вона його торкалася, тоді він відкрив свої штани та сказав знову погладити живіт, втретє він сказав доторкнутись та вона доторкнулась, відчула вологе та зрозуміла, що це не живіт, а він сміявся, вона відвернулась та відійшла до машини… Потерпіла пояснила, що дідуся звати ОСОБА_66 , і йому 70 років; раніше вона з ним розмовляла, і це було вже втретє; потерпіла пояснила, що вперше було восени, вона не пам`ятає коли саме, але вона була одягнена в куртку; вони грали з дітьми ОСОБА_67 , її друзями ОСОБА_68 та ОСОБА_69 на вулиці; ОСОБА_70 спускався вниз на дачу, вони гралися і не помічали його, він зайшов на їх полянку та вони запитали коли прийдуть його онуки ОСОБА_62 і ОСОБА_63 ; потім вона стояла на камені, а ОСОБА_70 підійшов ззаду та став ось так робити …вона була одягнена в курточку та штанці, поклав праву руку на штанці та рукою робив ось так, робив, робив … (дівчинка показувала кругові рухи в області паху між ніжками), а потім пішов (дівчинка на запитання психолога ще раз показала кругові рухи в області паху між ніжками); пояснила, що при цьому біль вона не відчувала, лише його руку, і він щось говорив, але вона не пам`ятає; чому він так робив, вона не знає…далі дівчинка уточнила, що вона не пам`ятає точно, коли був перший раз, але було тепло та світило сонечко, дощу не було, їй здавалося, що це було влітку та вона не могла бути в штанцях, була в чомусь легкому; вдруге було, коли вони з хлопчаками Дімою та ОСОБА_71 гралися на полянці і вже темніло; тато все не йшов додому, а хлопці вже хотіли йти додому, але вона просила їх ще трішки залишитись, оскільки вона боялась темряви; вони стояли на полянці спілкувались, і тут ішов дідусь ОСОБА_66 біля них, і він почув розмову та запропонував її провести, на що вона погодилася; вона попрощалася з друзями, та вони пішли з дідом ОСОБА_72 до того місця, де був її батько; коли вони йшли разом вона говорила як їй страшно, вона боїться темноти, у неї клаустрофобія; він сказав зупинитись, сів на лавку, взяв її за талію та посадив до себе на коліна, він спочатку робив ось так (показує кругові рухи в області паху), а потім сказав, щоб вона розсунула ноги, і далі робив; спочатку він так робив поверх штанців, а потім засунув руку під одяг, вона це відчула, їй було трішки боляче, трішки лоскотно; він це робив долонею; ще він сказав відкрити рот та своїм язиком облизував її, а потім щоб вона заправилась, після чого взяв її за руку та відвів до батька; про це вона нікому не розказувала (т. 3, а.с. 25-48);

- висновок судової психологічної експертизи №23-244 від 02.03.2023, згідно з яким процес відтворення обстановки та обставин подій під час проведення допиту за участю ОСОБА_11 має такі психологічні особливості: для підекспертної були створені умови, які відповідають сучасним європейським вимогам щодо опитування дітей (допит проведено у дружній обстановці для малолітньої за участю професійного спеціаліста з опитування дітей, забезпечені комфортні умови для проведення допиту, безпечне та уважне психологічне ставлення до ОСОБА_42), обрана психологом комунікативна технологія проведення допиту є психологічно задовільною; психологічна характеристика комунікативної діяльності ОСОБА_11 під час проведення допиту за її участю: середня гучність мовлення, високий рівень діалогової активності та ініціативності, відсутні ознаки фіксації зорових реакцій; відповіді на запитання психолога дівчинка надавала детальні та інформативні, супроводжувала жестикуляцією; мовлення ОСОБА_42 характеризується логічністю та обґрунтованістю, наявні ознаки розмірковування та аналізу; не виявлено ознак заучування показань дитиною; в поведінці ОСОБА_11 наявні психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення нею подій під час проведення її допиту; на відеозаписі відтворення обстановки та обставин подій від 05.01.2023 за участю ОСОБА_11 відсутні ознаки здійснення на неї психологічного впливу з боку осіб, які приймали участь у проведені даної слідчої дії (т. 3, а.с. 94-98);

- висновок судово-психіатричної експертизи №141 від 26.04.2023, відповідно до якого потерпіла малолітня ОСОБА_11 в силу свого віку, за рівнем інтелектуального та особистого розвитку, а також особливостей психологічного стану, на момент скоєння по відношенню до неї вищевказаного кримінального правопорушення, вчинених відносно неї, з урахуванням обставин скоєнні конкретного злочину, здатна запам`ятати і відтворювати сприйняте; показання малолітньої ОСОБА_11 відповідають її віку та інтелектуальному розвитку; у випробуваної малолітньої потерпілої ОСОБА_11 досить добре для її віку розвинені інтелектуально-мнестичні функції, характером вона товариська, дружелюбна, допитлива; у неї немає ознак патологічної схильності до фантазування та перекручування фактів, підвищеної навіюваності; певна конформність типова для її вікової групи, враховуючи поважне ставлення до дорослих; потерпіла не має індивідуально-психологічні особливості, що суттєво вплинули на характер її свідчень у кримінальному провадженні; немає підстав вважати, що малолітня ОСОБА_11 дає показання під впливом (за проханням, шляхом здійснення тиску, або іншого впливу); потерпіла малолітня ОСОБА_11 , виходячи з рівня її розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей і емоційного стану, здатна приховувати вчинені відносно неї протиправні дії досить тривалий строк з моменту їх вчинення (як зазначено з моменту вчинення вперше злочинних дій відносно неї та до моменту звернення з заявою пройшло декілька місяців); у силу свого малолітнього віку, відсутності сексуальної поінформованості та шанобливого ставлення до дорослих, дитина, не розуміючи сенсу дій, які по відношенню до неї робив підозрюваний, могла не надати їм значення і тому не розказати про них; малолітня потерпіла ОСОБА_11 могла правильно сприймати та усвідомлювати фактичний бік даної конкретної ситуації, але не розуміла сексуальну спрямованість вчинених по відношенню до неї дій; малолітня потерпіла ОСОБА_11 , виходячи з рівня її розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей і емоційного стану, не була здатна правильно розуміти сексуальний характер скоєних з нею дій та здійснювати опір; у ОСОБА_11 відсутні будь-які психічні захворювання, або відставання в розвитку (педагогічна або соціальна запущеність), що могло суттєво впливати на її здатність правильно сприймати вчинене (або відносно неї, або обставини, які їй стали відомі з інших джерел (побачене, почуте із розповідей) та надавати цим фактам оцінку та надавати по ним покази (т. 3, а.с. 106-109);

- протокол добровільної видачі від 09.02.2023, згідно з яким слідчим у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_73 , за згодою ОСОБА_10 , було вилучено особисті речі-одяг потерпілої ОСОБА_11 , в яких вона перебувала під час події 01.01.2023: жіночий светр рожевого кольору, жіночий светр синього кольору, жіночі труси (плавки) рожевого кольору, жіночу зимову куртку помаранчевого кольору, жіночу майку білого кольору, жіночі лосини темно-синього, що опечатані у полімерний пакет з підписами понятих (т. 3, а.с. 72);

- протокол огляду предметів від 20.02.2023, відповідно до якого слідчим у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в період часу з 09 до 09:20 год. проведено огляд предметів, належних потерпілій ОСОБА_11 , в яких вона була одягнена під час події 01.01.2023, для призначення трьох судово-імунологічних експертиз, а саме: жіночого светру рожевого кольору, жіночого светру синього кольору, жіночих трусів (плавок) рожевого кольору, жіночої зимової куртки помаранчевого кольору, жіночої майки білого кольору, жіночих лосин темно-синього кольору (т. 3, а.с. 75-77);

- висновок судово-медичної експертизи №1 від 23.01.2023, згідно з яким у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: синець в нижній третині лівого стегна по передній поверхні; даний синець виник від дії тупого предмету, групові та індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразились; враховуючи колір синця (зеленого кольору), за терміном давності даний синець міг утворитися в період від 4-х до 7-ми діб до моменту проведення експертизи 03.01.2023 о 09:20-10:10 год.; даний синець має незначні, скороминучі наслідки, тривалістю не більше як шість днів і за цією ознакою, відповідно до п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», відноситься до легких тілесних ушкоджень; при судово-медичній експертизі у двох мазках та одному марлевому тампоні з вмістом ротової порожнини, двох мазках та одному марлевому тампоні з вмістом прямої кишки, двох мазках та одному марлевому тампоні з вмістом вульви дитини ОСОБА_11 сперматозоїди не знайдені; при експертизі ОСОБА_11 ушкодження дівочої пліви не виявлено (т. 3, а.с. 80-81);

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №93/№1 від 18.01.2023, відповідно до якого у двох мазках та одному марлевому тампоні з вмістом ротової порожнини, двох мазках і одному марлевому тампоні з вмістом прямої кишки, двох мазках і одному марлевому тампоні з вмістом вульви дитини ОСОБА_11 сперматозоїди не знайдені (т. 3, а.с. 82-83);

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №437 від 14.03.2023, згідно з яким на куртці на майці потерпілої малолітньої ОСОБА_11 кров та сперматозоїди не знайдені (т. 3, а.с. 84-86);

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №438 від 15.03.2023, відповідно до якого на трикотажній кофті (за постановою «светр») темно-синього кольору, лосинах темно-синього кольору малолітньої ОСОБА_11 кров та сперматозоїди не виявлені (т. 3, а.с. 88-89);

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №424 від 14.03.2023, згідно з яким на светрі, трусах потерпілої малолітньої ОСОБА_11 кров та сперматозоїди не виявлені (т. 3, а.с. 90-91);

- протокол №1101 про результати проведення НСРД - зняття інформації з електронних мереж (контроль за телефонними розмовами) від 16.03.2023 та додатковий протокол до протоколу №1101 від 20.04.2023, на яких зафіксовано розмову ОСОБА_7 за номером телефону: НОМЕР_2 та адвокатом ОСОБА_74 , який користується номером телефону НОМЕР_3 ; в одній із розмов ОСОБА_7 погоджується на послуги адвоката, а адвокат в свою чергу зазначає, що «… він розуміє, що родина малолітньої дитини не в спромозі сама додуматись написати заяву, їй хтось допоміг в цьому, обіцяв допомогти ОСОБА_7 та розібратись в ситуації»; що « … він навів довідки по даній справі та береться за цю справу, сказав, що приїде в м. Болград та наведе шороху, а в подальшому напише статтю в інтернет, що ОСОБА_7 буде по цій справі віддалений з усіх боків»; між собою обговорювали що «… на місцевому сайті в месенджері «телеграм» треба знайти того, хто пише неправдиві статті по звинуваченню ОСОБА_7 в зґвалтуваннях..»; адвокат повідомляє, що «…він в вже в прокуратурі в м. Болград по його справі та домовляється про зустріч з ОСОБА_7 », адвокат розповідає ОСОБА_7 , що «…переговорив з особою, що буде давати результати експертизи в м. Одеса, та предварительно все йде по плану» (т. 3, а.с. 117-121);

- слідчий експеримент від 28.06.2023 за участю ОСОБА_7 , згідно з яким останній в присутності захисника та понятих в своєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , розповів обставини події, що мали місце 01.01.2023 о 17 год., виклавши свою версію; при цьому ОСОБА_7 підтвердив те, що знаходячись в гаражному приміщенні почув, що хтось кричить біля його домоволодіння; вийшов через ворота гаражного приміщення, де побачив біля хвіртки свого домоволодіння ОСОБА_53 та покликав її до гаражного приміщення ( ОСОБА_53 під час слідчого експерименту виконує статист); ОСОБА_46 зайшла в приміщення, а він пішов запитати, чи вийдуть його онуки гратися з ОСОБА_75 , та відразу ж повернувся в гаражне приміщення тим же шляхом; знаходячись біля дівчинки ОСОБА_7 продемонстрував, як він підійшов до неї та сказав їй відкрити свій рот, щоб переконатися, що остання нічого неїстівного з гаражу не поклала до роту, де дистанція між ОСОБА_76 та дівчинкою складала менше 1 метра; далі ОСОБА_7 продемонстрував, як він ганчіркою витирав поверхню належного йому автомобілю у гаражному приміщенні та пояснив, що при витиранні поверхні т/з ОСОБА_77 почала роздвигати ноги у різні боки намагаючись сісти на шпагат, після чого ОСОБА_7 продемонстрував як він, побачивши, що дівчинка може впасти та вдаритися, підійшов до неї та поправив її положення, схопивши її рукою за ногу, де дистанція між ними складала менше 1 метра; далі ОСОБА_7 продемонстрував, як він провів дівчину за територію гаражу та прикрив ворота; зі слів ОСОБА_7 час перебування дівчинки у гаражному приміщенні склав не більше 8 хвилин; складений протокол було зачитано учасникам в голос, заяв та доповнень не надходило, проводилося фотографування (т. 4, а.с. 128-129);

- слідчий експеримент від 28.06.2023 за участю ОСОБА_16 , відповідно до якого останній в присутності захисника та понятих розповів та продемонстрував обставини події, що мали місце 01.01.2023 о 17 год., а саме він знаходився у гаражному приміщенні, сидів на стільці біля т/з, належного його батьку ОСОБА_7 , почув, що хтось кричить біля домоволодіння, де одразу зрозумів по голосу, що це була дівчинка ОСОБА_38 (дії якої виконує статист ОСОБА_78 ); сидячи на стільці, бачив як його батько вийшов через ворота з гаражу та покликав дівчинку та через декілька секунд побачив її, яка запитала, чи вийдуть онуки гратися з нею; батько направився в будинок, а дівчина залишилась на тому самому місці; повернувшись, його батько ОСОБА_7 підійшов до дівчинки та за проханням сина ОСОБА_16 перевірив порожнину рота дівчинки, щоб переконатися, що ОСОБА_77 нічого неїстівного з гаражу не поклала до роту, де дистанція між батьком та дівчинкою склала менше 1 метра; далі ОСОБА_16 , куривши, сидів на стільці, його батько ОСОБА_7 запитав дівчину, чому вчать дівчину на уроку фізкультури в школі, де ОСОБА_77 почала роздвигати ноги у різні боки, намагаючись сісти на шпагат; після чого його батько ОСОБА_7 , побачивши, що дівчина може впасти та за проханням сина приглянути за дівчиною, щоб вона не впала, підійшов до неї та поправив її положення, між ними дистанція складала менше 1 метра; сам ОСОБА_16 перебував на тому ж місці та до гаражного приміщення зайшла його мати ОСОБА_26 та пройшла до холодильника; батько ОСОБА_7 провів дівчину за територію гаражу та прикрив ворота; з його слів час перебування дівчинки в гаражі склав не більше 8 хвилин (т. 4, а.с. 131-132);

- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 23.08.2023, згідно з яким слідчим отримано тимчасовий доступ до копії медичної карти амбулаторного хворого №2882/20 на ім`я ОСОБА_7 на 16 арк. та копії медичної карти стаціонарного хворого №2977 на ім`я ОСОБА_7 на 77 арк., які підтверджують, що ОСОБА_7 проходить обстеження, лікування в КНП « Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр » ООР та перебуває на обліку у лікаря онколога (т. 3, а.с. 156-249; т. 4, а.с. 1-36);

- рапорт співробітника Управління протидії кіберзлочинам в Одеській обл. ДК НПУ від 15.09.2023, відповідно до якого в ході пошуку інформації з відкритих джерел Всесвітньої мережі Інтернет, а саме месенджеру «Telergam» було встановлено відкритий для перегляду чат за іменуванням «Кубейський чат» посилання: ІНФОРМАЦІЯ_13 в якому міститься 664 підписника, в ході аналізу якого інформації стосовно ОСОБА_7 встановлено не було (т. 4, а.с. 41-43);

- протокол обшуку від 30.11.2023, згідно з яким було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де в приміщенні кухні було виявлено: мобільний телефон ОСОБА_26 , під час огляду якого будь-якої інформація, яка має значення для кримінального провадження, не виявлено; мобільний телефон ОСОБА_7 , під час огляду якого виникла необхідність в більш детальному огляді; в дальній кімнаті виявлено ноутбук, під час огляду якого не виявлено інформації, яка має значення для кримінального провадження; за результатами проведеного обшуку вилучено мобільний телефон ОСОБА_7 марки Samsung Galaxy М32, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з сім картою: НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору, в чохлі темно-сірого кольору, та поміщено в спеціальний пакет ВУМ 1009831 (т. 4, а.с. 54-59);

- протокол огляду від 11.12.2023, об`єктом якого був мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M325FV/DS», IMEI 1: НОМЕР_4 з сім картою Київстар НОМЕР_2 , в якому виявлені наступні додатки для обміну повідомленнями «Facebook», «Viber», «WhatsApp»; за допомогою апаратно-програмного комплексу «Cellebritr UFED Touch2» створювалась копія пам`яті мобільного телефону марки «Samsung Galaxy M32», яка у подальшому копіювалась на робочу станцію спеціаліста, а надалі на наданий накопичувач інформації у вигляді звіту (т. 4, а.с. 72-77);

- протокол огляду від 15.12.2023, об`єктом якого був флеш-накопичувач «Kingston» об`ємом 32 Gb, що містить копію пам`яті мобільного телефону «Samsung Galaxy M32», який належить ОСОБА_7 ; під час перегляду файлів, вкладок, наявних на телефоні ОСОБА_7 , вбачається наявність зображень, під час перегляду яких виявлено різні фото та картинки, серед яких наявні зображення ймовірно еротичного характеру, при натисканні на вкладку «Video» вбачається наявність відеозаписів, під час перегляду яких виявлено різні відео, серед яких наявні відео ймовірно еротичного характеру; при перегляді вказаних відео вбачається, що вони мають тривалість понад 1 хвилину, однак при їх відтворенні завантажено не більше 5-ти секунд (т. 4, а.с. 81-89);

- протокол огляду від 11.12.2023, об`єктом якого був лазерний оптичний диск CD-R «Axent», на якому наявний файл з назвою «WhatsApp Video 2023-12-11 at 11.58.19», на якому зафіксовано, як ОСОБА_37 розповідає, що « …після події, що сталася в селі з ОСОБА_7 та маленькою дівчинкою, вона згадала події 25 річної давності, що відбувалися відносно неї, вирішила розповісти, що на уроку фізкультури ОСОБА_51 , заміняючи когось з вчителів, підійшов дуже близько до неї, та торкався її в області грудей. Про це вона нікому не розповідала, а ні батькам, а ні вчителям, так як проживала в такий час, що не зручно було про таке говорити. Але такий випадок мав місце у її житті в дитинстві …» (т. 4, а.с. 95-97);

- протокол огляду від 12.12.2023, об`єктом якого був канал в месенджері «Telеgram» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_15 », який має назву « ІНФОРМАЦІЯ_16 », який має 2679 підписників, в ході огляду в пошуковому рядку каналу було введено «ОСОБА_7», в результаті пошуку було знайдено дві публікації, які мають значення для кримінального провадження; в подальшому, в ході виконання доручення слідчого стосовно встановлення осіб, які викладали публікації на даному каналі, було встановлено, що посилання на адміністратора в описі каналу відсутнє, інформація від підписників отримується за допомогою телеграм боту, що анонімізує отримувача повідомлень (т. 4, а.с. 100-105 та 108-111);

- показання малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , допитаної в присутності психолога ОСОБА_79 з іншого приміщення суду в режимі ВКЗ, яка пояснила, що 01.01.2023 був Новий рік, вона ходила колядувати до родичів та знайомих, потім приблизно о 16:30-17:00 год. вони поверталися з мамою з бару та вона попросилася до друзів ОСОБА_80 і ОСОБА_44 погратися, і мама дозволила, залишила її біля їх будинку і пішла до дому; вона почала стукати в калитку, але ніхто не відчиняв їй, з гаражу вийшов дідусь ОСОБА_81 , він розмовляв по телефону та жестом руки вказав, щоб вона зайшла; вона зайшла до гаражу, запитала чи вийдуть ОСОБА_62 і ОСОБА_63 з нею гратися, ОСОБА_7 пішов запитати, повернувся і сказав, що вийдуть і вимкнув світло; вона сказала, що боїться темряви, і дідусь ОСОБА_81 привідчинив двері гаражу, ОСОБА_46 запитала у нього про кубки та як він їх отримав; вона сказала, що буде приходити до нього та дивитись на кубки, потім він підійшов ззаду та став її чіпати, засунув руку в її штанці, та почав торкатися її між ніжками, водити круговими рухами; потім він сказав відкрити їй рот та засунув свій язик їй до рота; вона мамі сказала, що більше не піде до них гратись; в той день було прохолодно, але снігу не було, вона була в куртці, погода була похмура та дощу не було; в гараж вона зайшла через ворота, там стояла машина, лежали запчастини, а поряд була шафа, ще були полиці; були ще одні двері, це вхід до кімнати в коридор; коли вона зайшла в гараж, він поклав телефон та стояв поряд, ще був світильник; вона чекала друзів, щоб вони прийшли але вони так і не прийшли; дядько ОСОБА_60 підійшов ззаду до неї та почав так робити, він засунув свою руку їй в штанці; його рука була під трусиками та він її чіпав за пісю, він почав терти своєю рукою її пісю, а лівою рукою він її припідняв за попу, нічого їй не казав; він пішов потім запитати чому ОСОБА_63 кричав, повернувся назад та знову почав так робити з нею; потім він сказав торкатися його живота, погладити його, ще, і ще, а далі розкрив свої штати та сказав знову торкатися його живота, і вона відчула вологість; у нього були спортивні сині темні штани як шовкові, гладенькі, сірий светр; вона спочатку торкалася його живота через одяг, між ними була відстань 10 см; коли він опустив штани він сказав їй торкнутися його живота та вона відчула вологість, думала, що це живіт, а коли відчула вологість зрозуміла, що це вже не живіт, він був м`який, вона торкнулася долонею; потім він ще раз просив його торкатися, вона торкнулася до нього правою рукою вказівним пальцем до пісі ОСОБА_76 ; потім вона прибрала пальці та витерла об свою куртку, дідусь ОСОБА_81 противно засміявся та вона сказала, що хоче піти додому; на вулиці було видно бордюр, полянку та неподалік було видно вікно кухні; коли вона була в гаражі, то стояла на місці та нікуди не рухалась; коли дідусь ОСОБА_81 повернувся від ОСОБА_44, він зайшов до гаражу та вимкнув світло, а вона стояла вже в іншому місці, ближче до воріт; коли він торкався її язика, він її облизав мовчки; він ще запитав, чи хоче вона, щоб він навчив її ставати на шпагат? Вона сказала що не хоче; раніше був ще один випадок, коли він її торкався; перший випадок був наприкінці літа, коли вона переходила в 2-й клас, зараз вона навчається в 3-му класі; в 2021 році вона пішла до 1-го класу; першу ситуацію вона дуже добре пам`ятає, вони грались з її друзями на полянці, а дід ОСОБА_81 йшов на дачу; вони у нього запитали коли приїдуть їх друзі, це його ОСОБА_81 онуки, він став позаду від неї, біля каменя та дерева, там недалеко був вхід до його дому; ОСОБА_82 і ОСОБА_83 кружляли там на полянці, дядя ОСОБА_58 підійшов ззаду неї та почав знову так робити, всі діти це бачили, діти пішли за кут, а дядя ОСОБА_58 залишився з нею, він торкався її пісі через штанці, а потім він пішов на дачу; вдруге це було також на полянці, вона там була з ОСОБА_84 і ОСОБА_68 , вже темніло, і її друзі хотіли йти до дому, а вона просила їх ще трішки побути; дядя ОСОБА_58 йшов поряд, почув їх розмову, і сказав їй, що проведе; вони пішли, вона йому сказала «боже як тут темно», підійшли до будинку, де був батько, там на вулиці була лавка, він на неї сів та посадив її на свої коліна, сказав їй розсунути ноги та знову засунув свою руку їй в труси, і почав робити кругові рухи по її пісі; він торкався тільки зверху пісі, пальці не засовував, потім він торкався своїм язиком її рота, їй стало дуже неприємно, вона зіскочила з його колін та пішла до татка; вона нікому не казала про те, що траплялось, це було в жовтні-листопаді 2022 року, коли вона була в другому класі; коли був перший випадок вона була вдягнена в майку та на ній було намальовано три котика, було світло і тепло; 3-й випадок був в січні 2023 року;

- висновок повторної судової психологічної експертизи №СЕ-19-25/3873-ПС від 30.04.2025, згідно з яким на момент проведення дослідження малолітня потерпіла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в силу свого віку, за рівнем інтелектуального та особистісного розвитку, а також особливостей психологічного дослідження, демонструє гармонійний розвиток соціально-комунікативної, емоційно-вольової та інтелектуально-когнітивної сфер, що сприяють ефективному сприйманню, запам`ятовуванню та відтворенню; малолітня потерпіла ОСОБА_11 здатна сприймати, зберігати й відтворювати інформацію, зокрема й події, які можуть мати емоційну значущість або психотравматичний характер, а отже цілком здатна надавати показання, що відповідають її віку та інтелектуальному розвитку; згідно з результатами психодіагностичного дослідження, підекспертна малолітня потерпіла ОСОБА_11 є товариською, активною, з достатнім рівнем сформованих комунікативних навичок, виразним мовленням; дитина схильна до самостійності, наявний внутрішній контроль, відсутня схильність до надмірної підпорядкованості та поступливості; рівень інтелектуального розвитку вище за середній, аналітичного складу, дитина здатна до побудови умовиводів на основі аналізу конкретних ситуацій; когнітивні процеси функціонують згідно вікового розвитку дитини - пам`ять організована, сприйняття сформоване; специфічні індивідуально-особистісні характеристики (висока підвладність впливу оточуючих, підвищена схильність до фантазування) у підекспертної особи, що суттєво могли вплинути на характер її свідчень чи перекручування фактів у кримінально значимих обставинах - не виявлені; у потерпілої ОСОБА_11 у процесі психодіагностичного дослідження підвищеної схильності до навіювання не виявлено; підстави вважати, що малолітня ОСОБА_11 дає показання під впливом (за проханням, шляхом здійснення тиску, або іншого впливу) - відсутні; з урахуванням результатів проведеної психодіагностики, на момент обстеження малолітня потерпіла демонструє здатність до усвідомлення подій, що відбуваються, а також до їх запам`ятовування та відтворення; водночас, зважаючи на те, що йдеться про кримінальну подію, яка має пролонгований у часі характер, а також з огляду на те, що оцінка здатності підекспертної до приховування протиправних дій у момент їх вчинення виходить за межі компетенції психодіагностичного дослідження, надати об`єктивний висновок щодо наявності чи відсутності такої здатності в ретроспективному контексті (на момент вчинення злочину) не є можливим; малолітня потерпіла ОСОБА_11 має вищий за середній рівень інтелектуального розвитку, сформованість пізнавальних процесів і емоційно-вольову зрілість, які забезпечують здатність до адекватного (правильного) сприймання, запам`ятовування та згодом відтворення значущих для неї подій; разом із тим, оцінка факту повного усвідомлення підекспертною інциденту в момент його вчинення виходить за межі компетенції психодіагностичного дослідження, однозначно стверджувати про повноту або точність її усвідомлення в той період часу неможливо; рівень інтелектуального розвитку, індивідуально-психологічні особливості та складові емоційної сфери, виявлені на момент психодіагностичного дослідження у малолітньої потерпілої, можуть дозволити підекспертній розуміти характер та значення дій, вчинених відносно неї; водночас, отримані дані не є достовірною підставою для висновку щодо здатності потерпілої правильно розуміти характер та значення скоєних відносно неї дій, здійснювати опір на момент події (коли вік потерпілої становив 8 років), оскільки подія має пролонгований характер, психічна діяльність дитини, відповідно до її вікового розвитку, є динамічною та здатна змінюватись під впливом різноманітних факторів (фізіологчні зміни, навчальна діяльність, виховання); таким чином, відповідні психологічні показники не є сталими та можуть варіюватися у процесі росту та розвитку дитини, а отже дане питання постанови не може бути вирішено в повній мірі; у малолітньої потерпілої ОСОБА_11 відсутні ознаки педагогічної та соціальної занедбаності (т. 2, а.с. 114-123);

- показання свідка ОСОБА_19 , яка зазначила, що народилась в 1993 році та виросла в с. Кубей Болградського р-ну Одеської обл., проживала по АДРЕСА_2 , за кутом від будинку ОСОБА_7 через три будинки; влітку до своїх бабусь приїжджало багато дітей, дівчат було біля 10 (десяти) осіб, вони проводили значний час на вулиці, грали в різні ігри, в тому числі і в хованки; біля будинку ОСОБА_7 стояв дерев`яний сміттєвий бак, стояв автомобіль, за якими вони з дівчатами ховалися, їй тоді було років 5-6, вони грали в хованки та вона сховалась біля будинку ОСОБА_7 , це було у вечірній час, ОСОБА_7 підійшов позаду неї, почав дуже дивно дихати їй на вухо та його рука була вже у неї в спідниці, від чого їй стало дуже неприємно; вона нікому це не розповідала, тому що була маленькою, і тоді дуже налякалась; вона не пам`ятає, чи ходила ще гратися після цього до дітей чи ні; потім пройшло декілька років, приблизно в 5-6 класі вона разом з іншими дітьми теж гралися на вулиці та дівчата сказали, що вона більш смілива та попросили піти і взяти м`яч у ОСОБА_7 ; вона пішла до ОСОБА_7 та попросила м`яч, на що ОСОБА_7 виніс м`яч та сказав, що м`яч потрібно накачати; дав їй м`яч та сказав тримати його обома руками, він став позаду та почав накачувати м`яч, при цьому він прижимався до неї своїм статевим органом, коли стояв позаду; на коліна він її не саджав, але прижиматись до неї тоді не було необхідності; по часу це відбувалось не більше 1-єї хвилини, в такому віці їй вже було соромно розповісти батькам; потім була ще одна ситуація, це був десь 8 клас на травневі свята вона стояла біля дому ОСОБА_7 та чекала своїх друзів, почався дощ та ОСОБА_7 сказав, що вона може зачекати поки закінчиться дощ у нього вдома; більш з того разу він її не чіпав, вона старалась оминати вулицю, на якій живе ОСОБА_7 , щоб не перетинатись з цією сім`єю; наразі вона вже розуміє усі речі, що ОСОБА_7 спеціально обирав вік дівчат, щоб робити такі непристойні вчинки; вона нещодавно переписувалась зі своєю подругою з Москви, яка також згадала ситуацію з м`ячем, під час якої ОСОБА_7 дав їй тримати м`яч, щоб накачати та також стояв позаду неї; коли її батьки були живі вона також не могла їм сказати, бо було соромно; їй відомо, що ОСОБА_38 дуже боїться проходити по вулиці біля будинку ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_7 постійно ображає та проклинає її батьків; вона чула, що є багато дівчат, до яких ОСОБА_7 проявляв інтерес таким чином; після події з ОСОБА_85 , вона вирішила не мовчати та розказати про те, що їй відомо;

- показання неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , яка в присутності законного представника ОСОБА_86 пояснила, що проживає по АДРЕСА_3 , обвинуваченого ОСОБА_7 та законного представника потерпілої ОСОБА_87 знає, в родинних відносинах з ними не перебуває; їй відомо, що 01.01.2023 ОСОБА_88 ходила в селі на «сурваки» (свято, коли діти ходять по вулиці, заходять в будинки, бажають щастя, здоров`я, за це дітей пригощають солодощами); ОСОБА_39 хотіла піти на «сурваки» до сім`ї ОСОБА_7 , він завів дівчинку до гаражу та почав мацати її в інтимних місцях; у неї була своя ситуація з ОСОБА_7 , це було, коли вона навчалася в 5-6 класі, займалась професійно гандболом, тренером була ОСОБА_89 , а ОСОБА_7 інколи заходив, був присутній під час тренувань; ситуація з нею була взимку, коли вони перебували в спортзалі та ОСОБА_7 підійшов до неї і сказав, що вона не правильно б`є м`яч, ОСОБА_7 підійшов до неї та став поправляти її руку, при цьому свої руки спустив на її груди; вона різко йому відповіла, щоб прибрав руки, і тоді ОСОБА_7 відійшов від неї; ще він її кликав до кімнати тренерів, але вона відмовлялась заходити; батькам вона не розказувала, тому що не придала цьому значення; з її подругами були аналогічні ситуації, її подружка ОСОБА_90 також скаржилась на дії ОСОБА_7 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_91 постійно були непорозуміння, він постійно кликав її до підсобки, декілька разів вона це сама бачила; ОСОБА_92 стала боятись ОСОБА_7 , а потім перестала ходити на тренування;

- показання свідка ОСОБА_28 , батька потерпілої ОСОБА_11 , який зауважив, що проживають вони разом в його будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який він придбав ще у 2011 році, ОСОБА_70 проживає поряд, є сусідом; 01.01.2023 він був на вулиці приблизно о 17 год., коли ОСОБА_46 забігла додому, була схвильована, але йому нічого не сказала; вона зайшла в будинок та розповіла матері, плакала, після чого вийшла ОСОБА_93 з будинку та розповіла йому про те, що ОСОБА_7 покликав їх доньку до себе додому, до свого гаражу, як він показував свої кубки, а потім почав торкатись інтимних місць дитини; ОСОБА_46 ще розповіла, коли вони були в гаражі, ОСОБА_7 вимкнув світло та почав класти свій язик до її рота; про всі ці події йому розповіла дружина, а їй все це розповіла ОСОБА_46 ; ОСОБА_46 в той час була в істериці, вона була дуже засмучена, його дружина пішла до ОСОБА_7 запитати, чи робив він так, а потім вже викликала поліцію; він особисто нічого не запитував у доньки, ОСОБА_46 потім почала розповідати мамі, що ОСОБА_7 робив вже з нею таке і раніше ще 2 рази; ОСОБА_46 розповідала, що минулого разу ОСОБА_7 на вулиці біля каменя вже засовував свою руку під труси ОСОБА_42 , перший раз було в серпні, бо були канікули, а інший випадок - в жовтні; другий раз ОСОБА_7 зробив теж саме на лавці на вулиці біля сусіда, де він перебував на той час; ОСОБА_46 одразу не розповіла про ці два випадки, тому що боялась; ОСОБА_46 гралась з дітьми на нашій вулиці, він особисто бачив як ОСОБА_7 привів ОСОБА_94 до будинка сусіда; ОСОБА_46 розповіла сама матері як ОСОБА_7 чіпав її за геніталії, коли сиділи на лавці біля будинку сусіда, і їй тоді було боляче; ОСОБА_46 на той час ще нічого не розуміла, а вже після третього випадку вона вже все зрозуміла, коли ОСОБА_7 показував в своєму гаражі свій член та сував свій язик їй до рота; ОСОБА_7 їй тоді сказав, щоб вона торкалася його члена та вона сказала, що він був вологий; поліцейські прибули приблизно о 19 год., йому було погано, тиск піднявся до 240; ОСОБА_110 спочатку опитувала дома жінка-психолог, потім всі поїхали в м. Болград в поліцію приблизно о 21 год., приблизно о 23 год. їх відвезли до лікарні для освідування;

- показання свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що працює вчителем фізкультури в Кубейській школі з 1999 року, про події, які сталися з ОСОБА_95 та ОСОБА_7 він дізнався з телеграм каналу, де є група « ІНФОРМАЦІЯ_16 »; спочатку він працював в спортивній школі, де ОСОБА_7 був директором, після цього працює в школі в с. Кубей; у ОСОБА_7 були години, коли він проводив тренування дітей в школі, йому не була зрозуміла поведінка ОСОБА_7 по відношенню до дівчат на тренуваннях, були випадки, коли він чіплявся до дівчат, він торкався дівчат за інтимні місця; були випадки, коли дівчата скаржились; він повірив цій інформації, що ОСОБА_7 міг таке зробити; скаржилась ОСОБА_96 , 2005 р.н., їй було 16 років; ОСОБА_55 не ходила на тренування та він запитав у неї причину, вона йому особисто сказала, що їй соромно про це казати та розповіла, що ОСОБА_7 пропонував їй покататись на машині; був випадок, коли вони грали в спортивному залі, де була ОСОБА_97 та ОСОБА_7 її конкретно чіпав на лавочці, вона встала та почала кричати на нього; він її чіпав за груди, це йому повідомили інші діти, які там також вчились; ОСОБА_7 як директор школи приходив до них на тренування, а він декілька років працював заступником директора; ОСОБА_7 дуже часто приїжджав до них на збори та змагання; він, свідок, тренував і дівчат і хлопців віком від 10 років; дівчата, які скаржились, їм було 15-16 років, ці події відбувались у 2017-2018 році; у них були змагання по гандболу в с. Кубей; ОСОБА_98 була в жіночій команді, була воротарем, діти приходили до нього і розказували, що під час гри, коли дівчата сиділи на лавці запасних, серед них сів і ОСОБА_7 , який не був їх тренером, він торкався ОСОБА_99 за груди, тому вона різко відреагувала на це, і усі присутні бачили це; коли він особисто запитав у ОСОБА_100 про її випадок, вона не хотіла розповідати про все, що робив ОСОБА_7 , їй було не зручно це обговорювати; у них навчалась ОСОБА_101 , він заходив в їх учительську, а там були ОСОБА_7 та дівчина, яка відразу ж вибігла звідти, у неї лице було червоне та вона була дуже зла; на його, свідка, питання, що трапилось, ОСОБА_7 відповів, що дівчина йому раділа; вони як вчителі, як тренера не мають право торкатись дітей, вони повинні їх лише тренувати, вчити, давати поради, ця поведінка ОСОБА_7 переходила всі межі; він, свідок, не вважає, що це просто емоції дітей, такі події дійсно мали місце, але він нікуди про це не повідомляв, офіційно нікуди не звертався, і батьки цих дітей теж нічого йому не казали;

- показання свідка ОСОБА_21 , яка зазначила, що є директором опорного закладу освіти Кубейський ліцей Болградського р-у Одеської обл. , в січні-лютому 2023 року приходив до школи поліцейський ОСОБА_102 , розпитував про ученицю ОСОБА_53 ; в цьому році весною приходила ОСОБА_48 , яка брала довідку про те, чи був ОСОБА_7 у них на заміні, але по документам не був; про ОСОБА_7 їй відомо, що він був директором спортивної школи, коли в їх школі були змагання, ОСОБА_7 був присутній на них; була надана довідка, що ОСОБА_7 нікого з вчителів не замінював, на змаганнях ОСОБА_7 міг бути в журі; ОСОБА_38 навчалась в 2-му класі, її класний керівник ОСОБА_24 , поки діти маленькі вони комунікабельні, активні; на обліку ОСОБА_46 не стоїть, скарг на неї, її поведінку не було, жодного факту, щоб ОСОБА_46 казала десь неправду не виявлено; за розвитком дитина дуже інтелектуальна та розумна, на матір ОСОБА_42 теж не було скарг; очевидцем події з ОСОБА_7 вона не була, про обставини їй нічого не відомо, дізналась від співробітників правоохоронних органів, з ОСОБА_7 ніколи не контактувала, всі накази по навчальному закладу зберігають 50 років в архіві, жодних документів втрачено не було;

- показання свідка ОСОБА_22 , яка повідомила, що є практичним психологом Кубейського ліцею , 02.01.2023 приблизно о 10 год. ранку їх викликали на роботу, необхідно було скласти характеристику на ОСОБА_53 ; вона була членом комісії під час обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання дівчинки та хотіла з`ясувати, що трапилося, ОСОБА_46 почала дещо розповідати, а потім сказала, що їй не приємно, соромно та гидко про це говорити, тому вони до цієї події більше не поверталися; після вказаної події їй було доручено більше спостерігати за дитиною, за її емоційним станом, щоб їй було комфортно в класі, щоб їй не було спричинено ще більшої психологічної травми через вказані події; ОСОБА_46 дуже добра дівчинка, вона добре вчиться, грамотна, комунікабельна, досить активна, змагається; останнім часом ОСОБА_46 стала більш агресивно ставитись до хлопчиків в класі, бачила, як хлопці в класі пожартували над нею та вона починає себе захищати; батьки ОСОБА_42 доглядають за нею, постійно цікавляться своєю донькою, її навчанням, поведінкою; дівчинка дуже добре читає, пише, в класі вона найкраща, гарно малює, одна з лідерів в класі, добре розвинута; на погляд свідка, ОСОБА_46 дуже довірлива дівчинка, ніколи не чула, щоб ОСОБА_46 казала не правду;

- показання свідка ОСОБА_23 , який зазначив, що є вчителем фізики Кубейського ліцею вже 49 років, пенсіонер, пояснив, що про події, які сталися з ОСОБА_7 та ОСОБА_85 йому нічого не відомо, чув плітки, читав на фейсбуці, спілкується з обома сім`ями, має шість онуків, саме його онуки ОСОБА_103 (4 клас) і ОСОБА_82 (2 клас) товаришують з ОСОБА_75 і разом граються, коли влітку приїжджають до них в село; він проживає по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_7 по АДРЕСА_4, його будинок кутовий, біля якого є майданчик, де діти весь час граються; зі своїми онуками на цю тему він не спілкувався, і не буде нічого у них питати, не вважає за потрібне;

- показання свідка ОСОБА_24 , яка пояснила, що є вчителем початкових класів Кубейського ліцею з 1996 року, ОСОБА_38 її учениця, наразі закінчила 3-й клас, дитина навчається на достатньо високому рівні, досить талановита; 02.01.2023 готувала характеристику на ОСОБА_77 на запит правоохоронних органів, саме від них і дізналася, що трапилося з ОСОБА_75 ; вона провела бесіду з усіма батьками класу, щоб вони поговорили зі своїми дітьми та не травмували ОСОБА_94 ; ОСОБА_46 нікого ніколи не обмовляла, неправду не казала, до школи вона прийшла вже готова, вміла писати, читати; після цієї події дівчинка змінилася, стала більш сором`язливою, закритою, стала боятися, змінився почерк, але на навчання це не вплинуло; свідку особисто ОСОБА_39 нічого не розповідала, і вона у неї не запитувала, аби ще більше дівчинку не травмувати; вона не пропускала заняття, тільки з поважних причин, коли хворіла; батьки школу відвідують, цікавляться навчанням дитини, зв`язок з батьками завжди є, мати зустрічає її зі школи; ОСОБА_46 усім забезпечена, ні в чому не має потреби; щодо ОСОБА_7 знає його як односельчанина, директора ДЮШ , чи був тренером їй не відомо, інформацію про цю подію сприйняли як шокуючу;

- показання свідка ОСОБА_29 , двоюрідного брата обвинуваченого ОСОБА_7 , який повідомив, що сім`ю потерпілої також знає, є сусідами, проживає за два будинки як до ОСОБА_7 , так і до сім`ї ОСОБА_104 ; очевидцем події не був, знає по слухам, що нібито ОСОБА_7 домагався ОСОБА_105 ; йому відомо, що це сталося 01.01.2023, він весь день перебував у себе дома, йому зателефонував сусід та повідомив про те, що було зазначено в інтернеті; він особисто не повірив цій інформації, не вірить і на тепер; 01.01.2023 одна половина воріт в гаражі ОСОБА_7 весь день були відчинена, оскільки коли він виходить на свій город, то йому добре видно будинок ОСОБА_7 ; про цю подію він особисто розмовляв з ОСОБА_7 , та він його запевнив, що це не правда; ОСОБА_53 знає, вона розумна, дуже розвинута дитина, може фантазувати, одного разу вона з сусідською дівчинкою ОСОБА_106 вигадала гру, взяли корзинки з фруктами та прийшли до нього, запропонували щось купити, він дав їм по 20 грн., а наступного дня вони знову прийшли; то можливо і цю ситуацію вона вигадала, при цьому, ОСОБА_46 його ніколи не дурила, не обманювала; ОСОБА_7 самостійний чоловік, багато років працював в спорті, був тренером, як господар він дуже хороший, характеризується виключно позитивно; свідок на 99 відсотків переконаний, що такого з ОСОБА_7 не могло бути та він в це не вірить, адже вся сім`я була вдома, поралися на кухні, від якої до гаражу 10 метрів, тому чоловік цього вчинити не міг; цю ситуацію хтось вигадав, і він навіть розуміє для чого, але казати не буде, так як не має доказів, це його думки; між сусідами ОСОБА_76 та ОСОБА_107 конфліктів не було;

- показання свідка ОСОБА_27 , доньки обвинуваченого, яка зазначила, що її батько займав посаду директора спортивної школи з 1995 року, він є майстром спорту по гандболу, виховав дуже багато спортсменів, має досить багато нагород; батько в 2020 році захворів на онкологічне захворювання та у зв`язку з цим змушений був завершити свою професійну діяльність; ОСОБА_7 дуже часто виступав за Європу, входив у збірну з гандболу, входив до складу ветеранів по гандболу; у лютому 2022 вона, ОСОБА_27 зі своїми дітьми ОСОБА_108 та ОСОБА_40 і чоловіком переїхала до своїх батьків в село через військову агресію; потім вони познайомились з ОСОБА_85 , її діти дуже подружились з ОСОБА_75 , яка на рік старше її доньки, також вони дружили із дітьми ОСОБА_109 ; зі своїми дітьми на вулиці завжди гуляла вона, свідок, дітей самих не залишала; 01.01.2023 до них прийшла ОСОБА_46 на Новий рік колядувати о 09 год. ранку, прийшла одна; її діти прокинулись дуже рано та коли вони побачили ОСОБА_110 , то дуже зраділи її приходу; діти хотіли, щоб ОСОБА_39 залишилась з ними гратись, а ОСОБА_39 сказала, що піде ще до інших сусідів та родичів колядувати і прийде пізніше; ОСОБА_38 вдруге прийшла об 11 год. гуляти з дітьми, на вулицю вони не вийшли, залишились вдома, тому що діти почали виносити свої новорічні подарунки; потім біля 14 год. дня прийшов батько ОСОБА_111 , якого вона не бачила, але чула, який забрав ОСОБА_110 та вони пішли в гості до її дідуся; після 17 год. зайшов її батько ОСОБА_7 та сказав, що прийшла ОСОБА_39 і запитувала чи вийдуть ОСОБА_62 і ОСОБА_63 погуляти; вона побачила, що на вулиці вже майже темно та не хотіла йти з дітьми на прогулянку, потім вона зайшла в гараж та ОСОБА_46 стояла ще там; вони привітались та запитала у неї, чому вона тут стоїть, оскільки на вулиці вже темно, домовились з ОСОБА_115, що вони погуляють наступного дня; десь приблизно о 17:40-17:50 год. вона почула з вулиці крики мами ОСОБА_42 про те, що вона зателефонує на 102, що вони скривдили її дитину, погрожувала їм; після 19 год. подзвонили в дзвінок їх хвіртки, в цей час вона годувала своїх дітей; її батька не було, коли вона годувала своїх дітей, та мама вийшла на вулицю шукати його; десь через 10 хвилин мама повернулась та сказала, що приїхали поліцейські, наказали всім зайти у двір і що вони зі всім розберуться; в подальшому, приблизно о 23 год. вона зайшла у двір, з правого боку від їх будинку знаходиться будинок ОСОБА_107 та у вікні було світло і вона бачила як ОСОБА_46 танцювала та її батько їй хлопав в долоні, вона пройшла далі по двору, відкрила двері будинку ОСОБА_107 та побачила, як всі сиділи за одним столом та пили каву з працівниками поліції; тому вона одразу ж запитала у ОСОБА_56 , що вона хоче, грошей? Працівник поліції сказав їй, що вона рано вийшла з машини і що вона повинна була просити потерпілу не зверталась до поліції та щоб вона їй заплатила 10 тисяч доларів США; слідчий ОСОБА_54 повідомив, що усім потрібно проїхати до Болградського ВП, їх сім`я, батько, вона та брат поїхали на автомобілі брата, який був за кермом, сім`я ОСОБА_107 поїхали з поліцейськими; наразі їй відомо в чому звинувачують її батька, однак стверджує, що розпусних дій не було, коли вона зайшла в гараж, дівчинка ОСОБА_46 вже була в гаражі з її батьком та її братом; гараж вдень не зачиняється, їй не відомо, що вони втрьох робили в гаражі, і чому там стояла ОСОБА_46 ; на думку свідка, мабуть ОСОБА_46 хотіла гратись з її дітьми, тому вони домовились з ОСОБА_75 , що погуляють наступного дня та вона вийшла на вулицю, додому пішла сама; стверджувала, що слідчий ОСОБА_54 не проводив огляд гаражу, навіть в нього не заходив;

- показання свідка ОСОБА_26 , дружини обвинуваченого, яка повідомила, що 01.01.2023 до них приходила сусідська дівчинка ОСОБА_39 колядувати, побачила її онуків та зраділа, вони домовились про зустріч з ними; потім об 11 год. знову прийшла ОСОБА_39 до дітей погратись, о 17 год. її чоловік з її сином були в гаражі: чоловік мив машину, син ремонтував; вона зайшла в гараж до холодильника за продуктами, в дверях, які були напіввідкриті, стояла ОСОБА_46 , якій вона сказала йти додому, оскільки вже пізно, і вийшла з гаражу; потім, коли вона закривала курей, то почула крик, що хтось когось зґвалтував, і вона пішла до гаражу до свого чоловіка запитати що трапилось; її чоловік сказав, що прийшла мати ОСОБА_50 та кричить, що її доньку хтось ґвалтував; вона виглянула через двері гаражу, побачила силует жінки, яка кричала, що влаштує їм «солодке життя»; о 19 год. подзвонили у дзвінок хвіртки, і її чоловік вийшов на вулицю та довго не повертався, потім вона вийшла з`ясувати, що відбувається, побачила на вулиці поліцейську машину, в якій сидів її чоловік; їй сказали, що був дзвінок на 102 та вони у всьому розберуться, на що вона повідомила про онкологічне захворювання чоловіка та інвалідність 2 групи; потім 26.06.2023 був слідчий експеримент, приїзжав слідчий ОСОБА_54 , поняті, адвокат, вони знімали на відео гараж, де в гаражі сидів її чоловік та син, всі документи вони підписали, оскільки у них був адвокат; з ОСОБА_115 вони познайомились, коли вона подружилась з її онуками, вона приходила до них додому з самого ранку, не причесана, голодна, та вона садила її разом з онуками за стіл; її чоловік дуже хороша людина та він не міг цього зробити, вони разом 46 років, чотири роки хворіє, статевого життя у них не має у зв`язку з хворобою чоловіка;

- показання свідка ОСОБА_112 , який пояснив, що працює робітником з поточного ремонту в Палаці культури, знає обидві сім`ї, і ОСОБА_76 , і ОСОБА_107 ; 01.01.2023 вони з ОСОБА_28 пили каву у нього вдома на кухні за адресою: АДРЕСА_2 , це було ближче до вечора, потім через деякий час, через хвилин 40, прибула поліція до будинку ОСОБА_7 , він зателефонував йому і запитав, що сталось, на що ОСОБА_7 сказав, що все потім розкаже; потім він вже дізнався від сусідів, що трапилось з ОСОБА_115, але ніхто не знав, що саме трапилось; 02.01.2023, коли приїхали з Болграду батьки ОСОБА_50, він запитав у них, що трапилось, та вони йому відповіли, що ОСОБА_7 домагався до ОСОБА_50 ; потім його донька ОСОБА_113 , сусідки ОСОБА_25 , ОСОБА_114 пили разом каву, вони також чули про випадок з ОСОБА_115 та сказали йому, що їм є що розказати про ОСОБА_7 , але деталі вони не повідомили; йому про деталі події з ОСОБА_75 та ОСОБА_70 ніхто не розказував, з ОСОБА_70 він не спілкується, вони просто сусіди, різні за віком для спілкування; після цього випадку їх донька надала показання відносно ОСОБА_7 та його родичі стали тероризувати його сім`ю, коли зустрічають його дружину на вулиці, вони чіпляються до неї, ображають її, називають негарними словами; своїй доньці він вірить та довіряє;

- показання свідка ОСОБА_7 , сина обвинуваченого, який зазначив, що 01.01.2023 приблизно о 10 год. ранку до них прийшла ОСОБА_38 привітати батьків з Новим Роком, ОСОБА_39 сказала, що прийде гратись до дітей пізніше, після того як обійде всіх сусідів; ОСОБА_39 вдруге прийшла приблизно о 11 год., вони з дітьми грались дома приблизно до 14 год., потім її забрав батько; після 16 год. він знаходився у гаражному приміщенні, виконував ремонтні роботи в машині його батька; потім ОСОБА_46 з її мамою та батьком проходили біля їх гаражу та направлялись в сторону свого будинку, приблизно о 17 год. прийшла знову ОСОБА_38 та почала кликати його племінників ОСОБА_44 та ОСОБА_45 , в цей час батько мив машину разом з ним в одному приміщенні; батько вийшов та сказав ОСОБА_50 , що запитає, чи вийдуть онуки гратися з нею та пішов запитав у своєї доньки чи вийдуть діти гратися з ОСОБА_115; ОСОБА_39 чекала біля гаражу, а потім зайшла в середину та стояла біля багажника автомобіля, батько швидко повернувся та сказав, що ОСОБА_63 капризує та він не вийде на прогулянку, на що ОСОБА_88 сказала, що вона вже встигла порахувати його кубки, батько її виправив та сказав, що ці кубки всі його та їх набагато більше; його, свідка, мати в цей час зайшла в гараж до холодильника взяти продукти та пішла на кухню, він побачив, що ОСОБА_39 їсть цукерку та сказав батьку, щоб він слідкував за нею, аби нічого неїстівного не взяла з гаражу; батько запитав у ОСОБА_50, в якому класі вона вчиться та чи є у неї уроки фізкультури, ОСОБА_39 почала робити розтяжку, сідати на шпагат, тоді батько ОСОБА_7 підійшов до неї, сказав їй щоб вона не балувалась; після цього заходила його сестра та сказала ОСОБА_50 , що зараз вже пізно і темно і вони не підуть сьогодні гуляти, щоб вона приходила завтра; ОСОБА_39 з ними попрощалась та сказала, що прийде завтра до них гратись з дітьми, і вийшла, у них ОСОБА_39 була не більше 5 хвилин; після цього о 17:40 год. прибігла мама ОСОБА_50 та стала кричати, що її дитину насильно утримували в гаражі, зґвалтували, і вона буде дзвонити на 102; батько відповів їй, що нічого не робив, ОСОБА_93 зафіксувала час в який вона прийшла до них та швидко пішла; приблизно о 19 год. до їх дому приїхала машина та покликали батька, про це вже розповіла йому мама; він з батьком залишався в машині поліцейських, коли прийшов поліцейський на ім`я ОСОБА_116 та сказав їм, що сестра все зіпсувала, що ОСОБА_93 за 10 тисяч доларів готова була забрати заяву; далі слідчий сказав, що всім необхідно поїхати до м. Болград до ВП та для проходження експертизи, вони передяглись та на двох машинах приблизно о 00 год. поїхали до відділу поліції в Болград, потім в Болградську ЦРЛ для проходження експертизи, а потім знову до відділу поліції, де ОСОБА_117 сказала, що хоче домовитись та пропонувала суму грошей; ОСОБА_118 покликав батька в сторону та сказав, що можуть домовитись за 10 тисяч доларів, і не будуть писати заяву; свідок стверджував, що він не виходив з гаражу, і був там більше 2-х годин, при цьому, палив електронну цигарку; його батько знаходився біля багажника машини, а він був біля капоту машини; коли ОСОБА_46 була в гаражі, вона балувалась та батько їй робив зауваження, щоб вона так не робила; ОСОБА_39 стояла за порогом гаражу, далі вона не заходила; його батько брав ОСОБА_110 за руку і за ногу і поставив її рівно; він взяв ОСОБА_110 правою рукою за праву ногу ОСОБА_42 , батько був збоку з лівої сторони та поставив дитину рівно; ОСОБА_39 знаходилась з правого боку від батька та він поставив її прямо; потім прийшла його сестра та запитала у ОСОБА_50, чому вона не йде додому, адже вже темно, а ОСОБА_39 сказала, що вона не боїться темноти; в цей час їх батько продовжував мити машину, після слів його сестри ОСОБА_46 пішла до себе додому, її ніхто не проводжав; батько не заглядавав до рота ОСОБА_42 , а лише сказав, щоб вона нічого не брала в гаражі; ОСОБА_46 відкрила рота та показала, що вона нічого не брала і нічого до рота не клала; на вулиці світла не було, світло було лише вдома, ОСОБА_46 спокійним кроком пішла до дому, вона була одягнена в коричнево-жовту куртку, чорні лосини, сапожки, куртка була нижче коліна; ОСОБА_46 не тільки бачила його, але і чула; він сказав своєму батьку, щоб ОСОБА_46 нічого не робила; мама заходила один раз до гаражу, коли батько також був в гаражі, брала продукти з холодильника, бачила ОСОБА_110 , але не розмовляла з нею;

- показання свідка ОСОБА_25 , яка повідомила, що сторін знає, з нею також трапилася ситуація, коли їй було 10 років, вона гуляла на вулиці, ОСОБА_7 підійшов до неї ззаду, став прижиматися та торкатися її статевих органів, вона цього злякалась та втекла додому; про ситуацію з ОСОБА_119 , яка мала місце 01.01.2023 їй відомо від батьків, зокрема, їй відомо, що потерпіла пішла до ОСОБА_7 на колядку і він також мацав дитину за інтимні місця; тоді вона сказала батькам, що таке могло бути, і розповіла про свою ситуацію, що ОСОБА_7 відносно неї також вчиняв дії, це було один раз, а надалі вона намагалася його уникати, не ходити біля його будинку; нікому про це не розповідала; їй відомо, що ОСОБА_120 також в дитинстві була в такій ситуації, коли ОСОБА_7 торкався її, лапав статеві органи.

Надавши правову оцінку дослідженим доказам, на переконання суду апеляційної інстанції, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 153 КК України за кваліфікуючими ознаками: насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Внутрішнє переконання - це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Окрім того, окремої уваги заслуговує правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 13.04.2021 у справі №699/144/19 (провадження №51-5244км20), відповідно до якої обираючи стандарт доказування, який має використовуватися в кримінальних провадженнях, слід віддати перевагу стандарту «поза розумним сумнівом» перед стандартом «баланс ймовірностей». Стандарт «поза розумним сумнівом» означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів і всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

В цьому контексті колегія суддів керується правовою позицією, викладеною в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС у складі ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

При цьому, дійсно, приписи ч. 2 ст. 62 Конституції України визначають, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в ч. 4 ст. 17 КПК України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Надаючи оцінку посилання сторони захисту на те, що єдиним доказом на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину є непослідовні пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 226 КПК України, допит малолітньої або неповнолітньої особи проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря.

В цьому контексті колегія суддів враховує той факт, що проведення допиту малолітньої особи за методикою «Зелена кімната» не знайшов відповідного нормативного регулювання в чинному кримінальному процесуальному законодавстві.

Разом із тим, ст. 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ратифікований УРСР в 1973 році, визначає, що кожна дитина без будь-якої дискримінації за ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, національного чи соціального походження, майнового стану або народження має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі, як малолітньої, з боку її сім`ї, суспільства і держави.

Відповідно до ст. 12 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Україною в 1991 році, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Частина 2 ст. 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, ратифікованої Україною в 2012 році, встановлює, що кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення: а) проведення опитувань дитини без необґрунтованої затримки, відразу після повідомлення фактів компетентним органам; b) проведення опитувань дитини, якщо це необхідно, у спеціально обладнаному та прилаштованому для цих цілей приміщенні; c) проведення опитувань дитини особою, спеціально підготовленою для цих цілей; d) проведення всіх опитувань дитини одними й тими самими особами, якщо це можливо та де це доцільно; e) якомога меншої кількості опитувань і настільки, наскільки це є вкрай необхідним для цілей кримінального провадження; f) можливості супроводження дитини її законним представником або, де це доцільно, дорослим, якого вона сама вибирає, якщо стосовно цієї особи не буде винесено мотивованого рішення про інше.

Кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення можливості запису на відеоплівку опитування жертви або, де це доцільно, свідка дитини та прийняття таких відеосвідчень як доказу в суді згідно з нормами її національного законодавства.

Згодом, 17.11.2010 Комітет міністрів Ради Європи прийняв Керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей (надалі - Керівні принципи). В контексті забезпечення прав та інтересів дитини під час її опитування або допиту важливими є наступні пункти зазначених Керівних принципів:

- п. 59, відповідно до якого методи опитування, такі як відео-або аудіо-запис чи попередні закриті судові слухання, повинні використовуватись та розглядатись як допустимі докази;

- п. 62, згідно якого наскільки це доцільно і можливо, кімнати опитування та очікування повинні бути організовані з дружнім до дітей оточенням;

- п. 64, відповідно до якого опитування та збір заяв дітей повинні, наскільки це можливо, проводитись кваліфікованими фахівцями; всі зусилля мають бути направлені на те, щоб діти надавали свідчення у найбільш сприятливому оточенні та за найсприятливіших умов, з урахуванням віку, зрілості та рівня розуміння, а також будь-яких труднощів, які вони можуть мати;

- п. 68, який встановлює, що слід уникати прямого контакту, протистояння або спілкування між дитиною-жертвою або дитиною-свідком з підозрюваним, наскільки це можливо, якщо тільки дитина-жертва не вимагає цього;

- п. 70, відповідно до якого існування менш суворих правил щодо надання свідчень, таких як відсутність вимоги присяги або інших подібних заяв, або інших дружніх до дітей процесуальних заходів, не повинно само по собі зменшувати значення, яке приділяється свідченням або доказам дитини;

- п. 72, згідно якого з урахуванням найкращих інтересів і добробуту дітей, повинна існувати можливість для судді дозволяти дитині не давати свідчення;

- п. 73, який передбачає, що заяви і свідчення дитини не повинні вважатися недійсними або ненадійними тільки з причини віку дитини;

- п. 74, відповідно до якого повинні бути вивчені можливості прийняття заяви дітей-жертв і дітей-свідків у спеціальних, дружніх до дітей приміщеннях і оточенні.

Основною метою проведення допиту у такій кімнаті є зменшення повторної травматизації дитини у процесі опитування, як завдяки спеціальним методикам та комфортній атмосфері, так і завдяки технічному оснащенню, яке дозволяє вести відеозапис допиту та в подальшому використовувати цей відеозапис для ведення слідства без проведення повторних допитів. Організація роботи здійснюється на основі індивідуального підходу до кожної дитини з урахуванням її віку і ступеня розвитку. Особливо актуальним є проведення допиту дитини у «зеленій кімнаті» у справах щодо сексуального насильства та експлуатації, а також у справах щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції та дитячої порнографії.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження малолітня потерпіла ОСОБА_11 була опитана двічі, зокрема, вперше вона була опитана 01.01.2023 інспектором ювенальної поліції в присутності її законного представника - матері ОСОБА_10 , де вона надала детальні пояснення стосовно обставин події за участю ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 12-13); вдруге малолітня потерпіла ОСОБА_11 була допитана за методикою « Зеленої кімнати » 05.01.2023 за участю психолога ОСОБА_61 та її законного представника - матері ОСОБА_10 (т. 3, а.с. 25-43).

Пояснення, надані малолітньою потерпілою ОСОБА_11 під час її першого опитування 01.01.2023 та під час її допиту 05.01.2023, всупереч твердженням сторони захисту, не містять істотних суперечностей стосовно ключових обставин події, що мала місце 01.01.2023 за участю малолітньої потерпілої та ОСОБА_7 , зокрема, в своїх поясненнях вона чітко та послідовно зауважувала на тому, що ОСОБА_7 підійшов до неї ззаду, засунув руку в її трусики, почав лоскотати її, водити рукою круговими рухами в районі паху та торкатись її статевого органу, після чого наказав їй відкрити рот, нагнувся до неї та засунув свій язик їй до рота та своїм язиком «лоскотав» її язик, потім повернув її до себе обличчям та попросив погладити його живіт, а згодом розстебнув штани та знову наказав гладити живіт, проте це не було схоже на живіт, вона думає, що це була його «піся» (тобто статевий орган); вона відчула щось м`яке та тепле, та зрозуміла, що це його «піся».

Так, малолітня потерпіла ОСОБА_11 05.01.2023 допитувалась за правилами ст. 226 КПК України, за методикою «Зелена кімната», зокрема, за участю законного представника - матері ОСОБА_10 та психолога ОНДІСЕ ОСОБА_61 , слідчий повідомила учасників про всі умови проведення допиту, роз`яснила їх права та обов`язки, роз`яснила малолітній потерпілій її обов`язок надавати правдиві показання, не попереджуючи при цьому про кримінальну відповідальність за відмову від надання показань та за завідомо неправдиві показання, уточнила анкетні дані потерпілої та її законного представника, після чого, дійсно, малолітня потерпіла детально розповіла стосовно обставин вчинення стосовно неї сексуального насильства психологу, всі слідчі дії фіксувались на відео-запис (т. 3, а.с. 25-48), який в подальшому був досліджений судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження.

Водночас, надаючи оцінку посиланням захисника з приводу того, що допит малолітньої потерпілої ОСОБА_11 проводився неналежним суб`єктом - психологом, колегія суддів зауважує на правовій позиції, викладеній в постанові ККС ВС від 17.01.2023 у справі №753/13113/18 (провадження №51-6км21), відповідно до якої правило «належного суб`єкта» не можна застосовувати без оцінки впливу «неналежності» на права та свободи сторін кримінального процесу і на справедливість провадження в цілому. Такий підхід перетворив б це правило на грубий та невибірковий інструмент, який суперечив би забезпеченню справедливості судового розгляду, що передбачає зважування конкуруючих інтересів захисту, потерпілого і свідків, а також зацікавленість суспільства в ефективному відправленні правосуддя.

Окрім того, в зазначеній постанові суд касаційної інстанції зауважує на тому, що сторона захисту повинна навести доводи, яким чином сам факт того, що опитування потерпілої було проведено психологом, істотно порушив права сторони захисту в обставинах цієї справи. Відтак, саме по собі те, що показання потерпілої отримані «неналежним суб`єктом», достатньою підставою для визнання показань потерпілої під час опитування в « Зеленій кімнаті » недопустимими.

Отже, враховуючи те, що малолітня потерпіла ОСОБА_11 постраждала від злочину проти статевої недоторканості, апеляційний суд вважає, що проведення її допиту саме психологом за методикою «Зеленої кімнати» було виправданим в даному випадку, адже саме кваліфікований фахівець - психолог, який володіє необхідними спеціальними знаннями, знає особливості вікового розвитку дитини та може встановити з нею довірчі стосунки, може проводити опитування дитини в такій ситуації.

При цьому, колегія суддів критично оцінює посилання сторони захисту на те, що суд не пересвідчився у наявності навичок та кваліфікації у фахівця - психолога ОСОБА_61 , яка здійснювала опитування малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , натомість, наявність у психолога ОСОБА_61 відповідних професійних навичок не ставиться під сумнів судом апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_61 є судовим експертом-психологом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз , спеціалізується на проведенні опитувань малолітніх дітей, в тому числі постраждалих від злочинів проти статевої недоторканості та свободи, має багаторічний досвід роботи, внаслідок чого безумовно має необхідні навички та кваліфікацію для встановлення довірчих стосунків із дитиною та проведення її допиту із застосуваннях всіх необхідних та дієвих методик.

З урахуванням вищевикладених вимог міжнародних нормативно-правових актів, які регулюють порядок проведення допиту малолітніх осіб за методикою «Зелена кімната» та в яких закріплені принципи проведення опитування кваліфікованими фахівцями в дружньому для дітей оточенні, суд апеляційної інстанції не вбачає допущення будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального права з боку органу досудового розслідування під час проведення допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , внаслідок чого доводи сторони захисту з приводу недопустимості таких доказів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

В контексті надання оцінки доводам захисника з приводу того, що перші пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_11 від 01.01.2023 не можуть бути покладені в основу вироку у зв`язку із тим, що не сприймались судом безпосередньо, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Положеннями ч. 1 ст. 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина 4 ст. 95 КПК України дійсно встановлює, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу.

В даному випадку колегія суддів зауважує на існуванні правової позиції, викладеної ККС у складі ВС у постанові від 19.11.2019 у справі №750/5745/15-к (провадження №51-10195км18), відповідно до якої принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на найкраще забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію.

Однак, засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. В залежності від обставин ця засада реалізується в різних формах, оскільки суд має узгоджувати її з іншими засадами кримінального процесу та/або легітимними інтересами суспільства чи окремих осіб. Наприклад, принцип безпосередності зазнає певних легітимних обмежень у випадку допиту особи, до якої застосовані заходи безпеки або яка відсутня безпосередньо в залі судового засідання (ст. 232 КПК України), і такі легітимні обмеження не можна вважати порушенням принципу безпосередності. Також суди апеляційної та касаційної інстанцій в більшості випадків ґрунтують свої висновки на показаннях, які були надані в суді 1-ої інстанцій, оскільки багаторазовий допит особи в судах різних інстанцій без вагомих причин не тільки був би обтяжливим для такої особи, учасників і суспільства, але й суперечив би самому змісту інстанційності.

Таким чином, положення «суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання» (ч. 4 ст. 95 КПК України), не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

В даному випадку колегія суддів наголошує на тому, що малолітня потерпіла ОСОБА_11 була допитана не тільки на стадії досудового розслідування кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду, зокрема, допит потерпілої було проведено в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 21.05.2024 з іншого приміщення суду в режимі ВКЗ, в присутності психолога ОСОБА_79 (т. 1, а.с. 121-134).

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що допит малолітньої потерпілої ОСОБА_11 було проведено за правилами, встановленими приписами ст. 354 КПК України, зокрема, в присутності психолога, при цьому, потерпіла надала детальні та послідовні пояснення стосовно обставин вчинення стосовно неї кримінального правопорушення, її показання узгоджуються із показаннями, наданими нею на стадії досудового розслідування кримінального провадження, зокрема, в судовому засіданні малолітня потерпіла ОСОБА_11 зауважила на тому, що в той день, тобто 01.01.2023, ОСОБА_7 в приміщенні гаражу підійшов до неї ззаду та став її чіпати, засунув руку в її штанці та почав торкатись між ногами, водити рукою круговими рухами; після цього наказав їй торкатись його живота, погладити його ще і ще, після чого наказав їй відкрити рота та засунув свій язик їй до рота; потім він опустив свої штани, наказав їй торкнутись його живота та вона відчула вологість; вона думала, що це живіт, проте коли відчула вологість, зрозуміла, що це вже не живіт, оскільки він був м`який; окрім цього, дитина повідомила ще про два випадки, коли ОСОБА_7 вчиняв стосовно неї дії сексуального характеру.

Відтак, надані дитиною в судовому засіданні суду 1-ої інстанції показання не містять суттєвих суперечностей із показаннями, які вона надавала під час досудового розслідування кримінального провадження стосовно ключових обставин події, що мала місце 01.01.2023 за участю малолітньої потерпілої ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

Всупереч твердженням захисника, не зважаючи на факт проведення допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 з іншого приміщення суду в режимі відеоконференцзв`язку, сторонам кримінального провадження, в тому числі захисту, була забезпечена можливість поставити малолітній потерпілій запитання, зокрема, дитина у присутності психолога відповіла на запитання захисника ОСОБА_121 стосовно того, якого кольору труси були на обвинуваченому, щодо наявності волосся на животі та статевому органі ОСОБА_7 , щодо наявності освітлення на вулиці, тощо (т. 1, а.с. 130-131).

Отже, на переконання апеляційного суду стороні захисту була забезпечена можливість проведення перехресного допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 в присутності психолога, якою вона скористалась, дитина відповіла на всі питання, поставлені захисником, а суд 1-ої інстанції не обмежував сторони кримінального провадження у кількості питань та їх сутності.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 352 КПК України, після прямого допиту протилежній стороні кримінального провадження надається можливість перехресного допиту свідка. Під час перехресного допиту дозволяється ставити навідні запитання.

Право на перехресний допит зумовлюється необхідністю забезпечення принципу безпосередності дослідження доказів, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію.

Зазначена методика проведення дистанційного допиту малолітньої ОСОБА_11 , потерпілої від злочину у сфері сексуальної недоторканості, відповідає міжнародним документам у сфері захисту прав дитини. Так, згідно з ч. 1 ст. 1 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для захисту прав й інтересів жертв, у тому числі їхніх особливих потреб як свідків, на всіх стадіях розслідування та кримінального провадження, зокрема шляхом забезпечення уникнення контакту між жертвами та правопорушниками в суді та приміщеннях правоохоронних органів, крім випадків, коли компетентні органи встановлять інше в найкращих інтересах дитини або коли розслідування чи провадження вимагають такого контакту. Відповідно до п.п. 68, 72 Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, прийнятих Комітетом міністрів Ради Європи 17.11.2010, слід уникати прямого контакту, протистояння або спілкування дитини-жертви або дитини-свідка з підозрюваним, наскільки це можливо, якщо тільки дитина-жертва не вимагає цього.

Окремої уваги вартий той факт, що перехресний допит малолітньої потерпілої національною судовою практикою України визнається крайнім заходом, який використовується лише у виключних випадках.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС у складі ВС від 04.03.2020 у справі №332/2216/17 (провадження №51-3416км19), перехресний допит у суді малолітньої дитини допустимий лише у виняткових випадках, коли вичерпано всі інші способи встановлення істини, з огляду на закріплений міжнародними правовими актами обов`язок уникати прямого контакту, протистояння або спілкування між дитиною-жертвою або дитиною-свідком з підозрюваним, наскільки це можливо, якщо тільки дитина-жертва не вимагає цього.

Разом із тим, в даному кримінальному провадженні, не зважаючи на надвисокий ризик повторної травматизації малолітньої ОСОБА_11 , постраждалої від сексуального насильства, а також обтяжливість такої процесуальної дії для дитячої психіки, суд 1-ої інстанції забезпечив сторонам кримінального провадження, в тому числі стороні захисту, можливість проведення безпосереднього допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 в судовому засіданні, із наданням можливості поставити останній всі запитання, які сторони вважали за необхідне, внаслідок чого колегія суддів вважає повністю спростованими посилання захисника, викладені в апеляційній скарзі, на те, що судом було порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на ефективний та неупереджений розгляд кримінального провадження шляхом позбавлення його можливості допитати малолітню потерпілу безпосередньо.

В цьому контексті суд апеляційний суд наголошує на тому, що підстав не довіряти показанням малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , наданим нею як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду кримінального провадження, у колегії суддів немає, натомість, дитина неодноразово надавала детальні та послідовні пояснення, які повністю збігаються та узгоджуються між собою стосовно ключових обставин події, що мала місце 01.01.2023, її показання є такими, що варті довіри, розповідь дитини насичена деталями та подробицями, які узгоджуються між собою та не мають значних відмінностей з огляду на сплив часу, який минув між першим допитом та допитом малолітньої потерпілої в судовому засіданні суду 1-ої інстанції.

Окремо вартий уваги той факт, що правдивість та достовірність наданих малолітньою потерпілою ОСОБА_11 показань підтверджується також іншими доказами, дослідженими судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження.

Так, показання малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , надані нею під час досудового розслідування кримінального провадження (відео-запис допиту потерпілої), були предметом декількох експертних досліджень, а саме судової психологічної експертизи та судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до висновку судової психологічної експертизи №23-244 від 02.03.2023, експерт в дослідницькій частині висновку зауважив на тому, що для підекспертної ОСОБА_11 під час проведення її допиту були створені умови, які відповідають сучасним європейським вимогам щодо опитування дітей, зокрема, допит було проведено у дружній для дитини обстановці, за участю професійного спеціаліста з опитування дітей, забезпечені комфортні умови для проведення допиту, безпечне та уважне ставлення до дитини; запитання до дівчинки з боку психолога не мали ознак впливу, зміст запитань та вербальні реакції спеціаліста відповідають вимогам до опитування дитини.

За наслідками проведення експертного психологічного дослідження експерт, серед іншого, дійшов висновку про те, що: для підекспертної були створені умови, які відповідають сучасним європейським вимогам щодо опитування дітей, обрана психологом комунікативна технологія проведення допиту є психологічно задовільною; відповіді на запитання психолога дівчинка надавала детальні та інформативні, супроводжувала жестикуляцією; мовлення ОСОБА_11 характеризується логічністю та обґрунтованістю, наявні ознаки розмірковування та аналізу; не виявлено ознак заучування показань дитиною; в поведінці ОСОБА_11 наявні психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення нею подій під час проведення її допиту; на відеозаписі відтворення обстановки та обставин подій від 05.01.2023 за участю ОСОБА_11 відсутні ознаки здійснення на неї психологічного впливу з боку осіб, які приймали участь у проведені даної слідчої дії (т. 3, а.с. 94-98).

Згідно із висновком судово-психіатричної експертизи №141 від 26.04.2023, експертом при проведенні експертного дослідження були матеріали к/п №0000002 (в тому числі протокол допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 разом із додатком у вигляді відеозапису), а також медична картка на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому, під час проведення експертизи експерт також безпосередньо досліджував саму малолітню потерпілу ОСОБА_11 .

За результатами проведеного експертного дослідження експерт, серед іншого, дійшов висновку про те, що: малолітня потерпіла ОСОБА_11 в силу свого віку, за рівнем інтелектуального і особистого розвитку, а також особливостей психологічного стану, на момент скоєння по відношенню до неї вищевказаного кримінального правопорушення, вчинених відносно неї, з урахуванням обставин скоєння конкретного злочину, здатна запам`ятати і відтворювати сприйняте; у неї немає ознак патологічної схильності до фантазування та перекручування фактів, підвищеної навіюваності; відсутні підстави вважати, що малолітня ОСОБА_11 дає показання під впливом (за проханням, шляхом здійснення тиску, або іншого впливу); малолітня потерпіла ОСОБА_11 , виходячи з рівня її розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей і емоційного стану, здатна приховувати вчинені відносно неї протиправні дії досить тривалий строк з моменту їх вчинення, у силу свого малолітнього віку, відсутності сексуальної поінформованості та шанобливого ставлення до дорослих, дитина, не розуміючи сенсу дій, які по відношенню до неї робив підозрюваний, могла не надати їм значення і тому не розказати про них; малолітня потерпіла ОСОБА_11 могла правильно сприймати і усвідомлювати фактичний бік даної конкретної ситуації, але не розуміла сексуальну спрямованість вчинених по відношенню до неї дій, не була здатна правильно розуміти сексуальний характер скоєних з нею дій та здійснювати опір (т. 3, а.с. 106-109).

В даному випадку суд апеляційної інстанції враховує приписи ч.ч. 1 та 10 ст. 101 КПК України, відповідно до яких висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Відтак, вищезгадані експертні дослідження підтверджують той факт, що у своїх показаннях малолітня потерпіла ОСОБА_11 була щирою, надавала правдиві та достовірні пояснення, підстав вважати, що дитина надавала пояснення з чужих слів або з метою наклепу у суду апеляційної інстанції немає, так само як і немає підстав ставити під сумнів належність, достовірність та допустимість проведених в межах даного кримінального провадження експертних досліджень, з урахуванням стажу роботи експертів (40 та 41 рік), а також їх попередження про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

В контексті надання оцінки посиланням сторони захисту на те, що висновок судової психологічної експертизи №23-244 від 02.03.2023 ґрунтується на недопустимому доказі - протоколі допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на те, що як вже було раніше констатовано судом апеляційної інстанції, показання, надані малолітньою потерпілою ОСОБА_11 на стадії досудового розслідування кримінального провадження, є допустимим доказом з огляду на специфіку проведення допиту малолітніх дітей, постраждалих від злочинів у сфері сексуальної недоторканості з урахуванням існуючих міжнародних стандартів.

Отже, підстави для визнання недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні за доктриною «плодів отруєного дерева» вищевказаного висновку експерта №23-244 від 02.03.2023, на переконання апеляційного суду, відсутні.

Водночас, відповідають дійсності посилання сторони захисту на те, що під час проведення експертного судово-психіатричного дослідження мати малолітньої потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_10 обмежила експерта в отриманні інформації від підекспертної ОСОБА_11 , зокрема, категорично заборонила ставити дитині запитання, які так чи інакше торкались би ситуації, що цікавить досудове розслідування, внаслідок чого питання стосовно дій ОСОБА_7 по відношенню до дитини не ставились (т. 3, а.с. 108).

Разом із тим, дана обставина, всупереч твердженням захисника, не свідчить про те, що висновок експерта №141 від 26.04.2023 є неповним та необ`єктивним, натомість, предметом експертного дослідження, окрім безпосереднього спілкування із малолітньою потерпілою ОСОБА_11 , були також матеріали кримінального провадження, в тому числі відеозапис протоколу допиту малолітньої потерпілої від 05.01.2023, що узгоджується із закріпленим на міжнародному рівні принципом уникнення повторної травматизації дитини, яка постраждала внаслідок сексуального насильства.

В контексті надання оцінки доводам захисника з приводу того, що експертам був наданий на дослідження звукозапис допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 неналежної якості, зі змісту якого неможливо почути пояснення потерпілої, колегія суддів зауважує на тому, що такі посилання не відповідають дійсності та спростовуються даними попереднього висновку судової психологічної експертизи №23-244 від 02.03.2023, безпосереднім предметом дослідження якої був саме відеозапис допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , зокрема, в дослідницькій частині висновку експерт зауважив на тому, що дефектів відеорядів, які могли б вплинути на можливість перегляду відеозаписів допиту ОСОБА_11 за участю психолога, не встановлено; допит ОСОБА_11 в обох відео-файлах (у різних ракурсах зйомки) відображений в єдиному безперервному відеоряді, звук та якість відео-зйомки не створюють перешкод для психологічного аналізу (т. 3, а.с. 95, зворотна сторона).

Окрім того, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 07.05.2024 в присутності учасників кримінального провадження, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 , двох його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_121 , прокурора ОСОБА_122 та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , був досліджений відеозапис протоколу допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , при цьому, жодним із учасників судового процесу не зверталась увага на те, що звукозапис проведення допиту дитини є неналежної якості та з його змісту неможливо почути пояснення потерпілої, натомість, стороною захисту зауважувалось на тому, що мати малолітньої потерпілої заборонила експертам ставити запитання дівчинці (т. 1, а.с. 100-108).

Зазначені обставини повністю спростовують твердження сторони захисту стосовно того, що на дослідження експертів при проведенні судово-психіатричної експертизи було надано звукозапис проведення допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 неналежної якості.

Окремої уваги вартий той факт, що за клопотанням сторони захисту на стадії судового розгляду кримінального провадження ухвалою суду від 10.12.2024 було призначено проведення повторної судової психологічної експертизи стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_11 (т. 2, а.с. 99-103).

На підставі аналізу змісту висновку повторної судово-психологічної експертизи №СЕ-19-25/3873-ПС від 30.04.2025 вбачається, що об`єктом експертного дослідження були виділені матеріали к/п №0000002, серед яких експертом досліджувались технічні записи допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 за участю психолога, допиту малолітньої потерпілої в суді та висновки попередніх експертних досліджень; більш того, експертами було безпосередньо опитано також малолітню потерпілу ОСОБА_11 (т. 2, а.с. 114-123).

За результатами проведення експертного дослідження експерти дійшли висновку про те, що, серед іншого, малолітня потерпіла ОСОБА_11 здатна сприймати, зберігати й відтворювати сприйняте, зокрема й події, що можуть мати емоційну значущість чи психотравматичний характер, а отже цілком здатна надавати показання, що відповідають її віку та інтелектуальному розвитку; специфічних індивідуально-психологічних особливостей (підвищена схильність до фантазування, надмірна підпорядкованість думці оточуючих), що могли вплинути на характер свідчень чи перекручування фактів підекспертною у кримінально значимих обставинах не виявлено; у потерпілої ОСОБА_11 у процесі психодіагностичного дослідження підвищеної схильності до навіювання не виявлено; підстав вважати, що малолітня потерпіла ОСОБА_11 надає показання під впливом (за проханням, шляхом здійснення тиску або іншого впливу) немає; з урахуванням результатів проведеної психодіагностики, на момент обстеження малолітня потерпіла демонструє здатність до усвідомлення подій, що відбуваються, а також до їх запам`ятовування та відтворення; має вищий за середній рівень інтелектуального розвитку, сформованість пізнавальних процесів та емоційно-вольову зрілість, які забезпечують здатність до адекватного (правильного) сприймання, запам`ятовування та згодом відтворення подій.

При цьому, дійсно, за проханням матері, з метою уникнення повторної психотравматизації дитині не ставились запитання, які стосуються попередніх подій, пов`язаних із сексуальним розбещенням, проте апеляційний суд наголошує на тому, що зазначені обставини не можуть свідчити про неповноту проведеного експертного дослідження, з огляду на наявність у розпорядженні експертів технічних записів проведення допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Так, уникнення повторної травматизації дитини та необхідності пригадування нею травматичної події узгоджується із вищевказаними встановленими на міжнародному рівні стандартами правосуддя, дружнього до дитини, а відтак не проведення експертами опитування малолітньої потерпілої ОСОБА_11 стосовно безпосередньої події застосування стосовно неї сексуального насильства задля уникнення повторного стресу для дитини не може бути розцінене як підстава для визнання проведеного експертного дослідження недопустимим доказом у кримінальному провадженні.

Натомість, колегія суддів доходить переконання про те, що проведена повторна судово-психологічна експертиза малолітньої потерпілої ОСОБА_11 є повною та вичерпною, ґрунтується на всіх матеріалах кримінального провадження, зібраних органом досудового розслідування стосовно потерпілої ОСОБА_11 , зокрема, матеріалах її допиту як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду кримінального провадження, а також висновках судово-психологічної та судово-психіатричної експертиз малолітньої потерпілої; експертиза проведена кваліфікованими спеціалістами у сфері психологічних досліджень, із відповідним стажем роботи, після попередження експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції та наголошує на тому, що підстави не довіряти наданим малолітньою потерпілою ОСОБА_11 показанням як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду кримінального провадження, немає, дитина впродовж всього часу надавала логічні, послідовні та детальні пояснення, правдивість та достовірність яких була неодноразово встановлена численними проведеними в межах даного кримінального провадження експертними дослідженнями, що свідчить про те, що повідомлені ОСОБА_11 обставини стосовно вчинення щодо неї сексуального насильства є такими, що варті довіри, внаслідок чого були обґрунтовано визнані належними та допустимими доказами в межах даного кримінального провадження.

В контексті надання оцінки посиланням сторони захисту на недопустимість в якості доказів відомостей, зафіксованих у протоколі огляду житла від 01.01.2023, протоколі добровільної видачі особистих речей ОСОБА_11 від 09.02.2023 та протоколі огляду предметів від 20.02.2023, колегія суддів зауважує на наступних обставинах.

Вимогами ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Недопустимими, згідно із приписами ч. 1 ст. 87 КПК України, є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

В свою чергу, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно із ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.

На підставі аналізу змісту дослідженого судом 1-ої інстанції протоколу огляду від 01.01.2023, слідчим в присутності понятих ОСОБА_30 та ОСОБА_13 було проведено огляд місця події - гаражного приміщення у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3, а.с. 7-11).

Всупереч твердженням захисника, про факт проведення такого огляду свідчать долучені слідчим до протоколу огляду фотографії приміщення гаражу.

Окрім того, 02.01.2023 ОСОБА_7 було надано письмову згоду співробітникам правоохоронних органів на проведення огляду місця події (т. 3, а.с. 6).

В даному контексті колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС у складі ВС від 01.11.2018 у справі №536/1048/16-к (провадження №51- 4088км18), відповідно до якої, виходячи із аналізу кримінальних процесуальних норм, які містяться у ч. 1 ст. 233, ч. 2 ст. 234 та ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

З урахуванням наявності в матеріалах кримінального провадження добровільної власноручної письмової згоди ОСОБА_7 на проведення огляду належного йому гаражного приміщення, суд апеляційної інстанції вважає, що огляд такого приміщення фактично проводився слідчим та викладені у протоколі огляду фактичні дані відповідають дійсності.

При цьому, під час апеляційного розгляду кримінального провадження не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що письмова згода ОСОБА_7 на проведення огляду належного йому гаражного приміщення була надана ним під впливом обману з боку співробітників поліції.

В контексті надання оцінки тому факту, що в матеріалах кримінального провадження відсутній відеозапис даної слідчої дії (огляду місця події), суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що положеннями ч. 7 ст. 236 КПК України не передбачено обов`язку слідчого фіксувати хід проведення огляду володіння особи саме за допомогою відеозапису, натомість, до протоколу огляду місця події було долучено фото-таблицю.

Так, обов`язкова аудіо- або відео-фіксація передбачена вимогами ч. 10 ст. 236 КПК України у випадку проведення обшуку житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді, в той час як в даному випадку органом досудового розслідування було проведено огляд місця події - гаражного приміщення домоволодіння ОСОБА_7 на підставі його добровільної письмової згоди.

Водночас, як на цьому обґрунтовано зауважує сторона захисту, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_123 заперечив той факт, що був присутнім в якості понятого під час проведення огляду місця події 01.01.2023, зауважив, що жоден із підписів у протоколі йому не належить та співробітники поліції його ніколи не запрошували для участі у проведенні слідчих дій.

Натомість, допитаний в судовому засіданні суду 1-ої інстанції в якості свідка слідчий ОСОБА_124 , який складав протокол огляду місця події від 01.01.2023, зазначив, що 01.01.2023 процесуальні дії він проводив, процесуальні документи складав, понятих залучав, проте яких саме свідок не пам`ятає, оскільки понятих організовують оперативні співробітники, які перевіряють дані таких осіб згідно паспортів.

Згідно із абз. 2 ч. 7 ст. 223 КПК України, обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії, крім особливостей, встановлених ст. 615 цього Кодексу.

З урахуванням суперечливих показань свідків ОСОБА_123 та ОСОБА_31 , наданих в частині залучення їх до слідчої дії - огляду місця події в якості понятих, колегія суддів позбавлена об`єктивної можливості пересвідчитись у тому, чи дійсно поняті були залучені до проведення 01.01.2023 огляду гаражного приміщення, належного ОСОБА_7 .

Що стосується посилань сторони захисту на факт фальсифікації органом досудового розслідування протоколу добровільної видачі особистих речей ОСОБА_11 від 09.02.2023 та протоколу огляду предметів від 20.02.2023 з огляду на повідомлені понятими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обставини, відповідно до яких вони участі в проведенні слідчих дій не приймали, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Так, дійсно, допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 заперечували факт присутності під час проведення слідчих дій - добровільної видачі особистих речей малолітньої потерпілої ОСОБА_11 та огляду виданих речей відповідно, а також зазначили, що підписи в протоколі їм не належать.

Разом із тим, допитана в судовому засіданні суду 1-ої інстанції в якості свідка слідча ОСОБА_125 , яка складала протокол добровільної видачі від 09.02.2023 та протокол огляду предметів від 20.02.2023 (т. 3, а.с. 72, 75-77), повідомила, що протокол огляду речей вона складала, мати дитини видала речі малолітньої потерпілої, в які вона була одягнена в день події, при цьому, понятих до проведення слідчих дій вона залучала, це були прибиральниці їх відділу поліції ОСОБА_126 та ОСОБА_127 ; як слідчий вона не проводить слідчі дії без понятих, в неї не було випадків, щоб вона підписувала протокол без понятих.

В даному випадку апеляційний суд враховує положення ч. 7 ст. 223 КПК України, відповідно до яких обов`язок залучення слідчим, прокурором не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) стосується проведення таких слідчих дій як пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Натомість, запрошення понятих для участі в інших процесуальних діях відноситься до дискреційних повноважень слідчого, прокурора, такі особи залучаються у випадку, якщо орган досудового розслідування вважатиме це за доцільне.

Отже, з огляду на суперечливі показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_32 , наданих в частині залучення до слідчих (процесуальних) дій - добровільної видачі речей та огляду предметів - понятих, колегія суддів позбавлена об`єктивної можливості пересвідчитись у тому, чи дійсно поняті були залучені до добровільної видачі 09.02.2023 особистих речей малолітньої потерпілої ОСОБА_11 та до проведення огляду зазначених речей 20.02.2023.

Разом із тим, в контексті надання оцінки зазначеним доводам сторони захисту стосовно недопустимості в якості доказів протоколу огляду від 01.01.2023, протоколу добровільної видачі особистих речей ОСОБА_11 від 09.02.2023 та протоколу огляду предметів від 20.02.2023, апеляційний суд звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові ККС ВС від 15.06.2021 у справі №204/6541/16-к (провадження №51-2179км19), відповідно до якого сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді. Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів.

Так, повертаюсь до обставин даного кримінального провадження, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що за результатами проведення огляду місця події - гаражного приміщення в домоволодінні ОСОБА_7 , органом досудового розслідування не було виявлено та вилучено жодних слідів чи предметів (речових доказів), які б мали доказове значення у кримінальному провадженні та були використані на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню, а саме обставин вчинення ОСОБА_7 сексуального насильства стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_11 .

Натомість, проведений огляд місця події фіксує місце вчинення кримінального правопорушення, яким є гаражне приміщення належного обвинуваченому ОСОБА_7 домоволодіння.

Що стосується добровільно наданих особистих речей малолітньої потерпілої ОСОБА_11 (куртки, майки, светру рожевого кольору, трусів, светру синього кольору та лосин темно-синього кольору), колегія суддів зауважує на тому, що зазначені речі на стадії досудового розслідування кримінального провадження були об`єктами відповідних експертних досліджень, зокрема, судово-медичних імунологічних експертиз №437 від 14.03.2023, №438 від 15.03.2023 та №424 від 14.03.2023, за результатами яких експерти дійшли висновку про те, що на речах малолітньої потерпілої ОСОБА_11 слідів крові та сперматозоїдів не знайдено (т. 3, а.с. 84-86, 88-91).

Відтак, в даному випадку окремої уваги вартий той факт, що за результатами огляду та експертного дослідження особистих речей малолітньої потерпілої ОСОБА_11 органом досудового розслідування не було здобуто жодних відомостей, які б мали доказове значення в даному кримінальному провадженні за фактом вчинення стосовно потерпілої сексуального насильства.

Водночас, є такими, що заслуговують на увагу посилання захисника на те, що особисті речі малолітньої потерпілої ОСОБА_11 були добровільно видані матір`ю потерпілої більш ніж через місяць після події кримінального правопорушення та оглянуті слідчим лише за спливом 11 днів після їх видачі.

Проте, на переконання суду апеляційної інстанції, сторона захисту, посилаючись на допущені органом досудового розслідування порушення вимог кримінального процесуального закону при отриманні відповідних доказів в даному кримінальному провадженні, зокрема, при проведенні огляду місця події, добровільної видачі особистих речей малолітньої потерпілої та огляду таких речей, не довела істотності таких порушень, які позначились або могли б позначитись на судовому розгляді, а також на допустимості таких доказів, покладених в основу обвинувального вироку, натомість, під час апеляційного розгляду кримінального провадження встановлено, що жодні конвенційні та конституційні фундаментальні права обвинуваченого ОСОБА_7 не було порушено під час проведення огляду гаражного приміщення його домоволодіння, видачі та огляду речей малолітньої потерпілої ОСОБА_11 .

В даному випадку, надаючи оцінку твердженням сторони захисту з приводу допущення судом 1-ої інстанції порушень вимог кримінального процесуального закону в частині неповідомлення компетентних правоохоронних органів про ознаки кримінального правопорушення, пов`язаного із підробленням підписів понятих у вищевказаних протоколах, складених за результатами проведення слідчих (процесуальних) дій, колегія суддів зауважує на тому, що у суду 1-ої інстанції не було обґрунтованих підстав для висновку про ймовірну фальсифікацію органом досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, натомість, свідки у кримінальному провадженні, в тому числі слідчі ОСОБА_124 та ОСОБА_125 , допитувались після їх попередження про кримінальну відповідальність за відмову від надання показань та за надання завідомо неправдивих показань, а також після приведення їх до присяги, внаслідок чого підстав не довіряти показанням свідків у суду не було.

Надаючи оцінку посиланням сторони захисту на те, що суд в оскаржуваному вироку безпідставно послався в якості доказу винуватості ОСОБА_7 на протокол проведення слідчого експерименту від 28.06.2023, залишивши поза увагою те, що слідчий не запитував у обвинуваченого стосовно наявності в приміщенні гаражу інших осіб, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступні обставини.

На підставі системного аналізу приписів ст. 240 КПК України, можна дійти висновку про те, що слідчий експеримент - це слідча дія, яка проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час його досудового розслідування, а саме 28.06.2023, за участю ОСОБА_7 , який на той час перебував у процесуальному статусі свідка, було проведено слідчий експеримент, під час якого останній в присутності понятих та адвоката ОСОБА_18 детально розповів та показав про події, що відбулась 01.01.2023 в гаражному приміщенні його домоволодіння, зокрема, зауважив, що покликав малолітню потерпілу ОСОБА_11 до гаражного приміщення, після чого продемонстрував, як він підійшов до дівчинки та сказав їй відкрити рота, щоб переконатись, що вона нічого неїстівного до рота не поклала, де дистанція між ним та ОСОБА_11 складала менше 1 м; після цього ОСОБА_7 пояснив, що при витиранні ним поверхні транспортного засобу ОСОБА_11 намагалась сісти на шпагат, а також продемонстрував, як він, побачивши, що дівчинка може впасти та вдаритись, підійшов до неї та поправив її положення, схопивши її рукою за ногу, де дистанція між ними склала менше 1 м (т. 4, а.с. 128-129).

Під час проведення зазначеного слідчого експерименту ОСОБА_7 не повідомляв про те, що у гаражному приміщенні, окрім нього самого та малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , знаходились також інші особи, зокрема, його син ОСОБА_16 .

В цьому контексті апеляційний суд вважає слушними посилання захисника на те, що під час проведення слідчого експерименту проводилось фотографування за допомогою фотоапарату марки «Canon», проте, відповідно до рапорту слідчого, після проведення зазначеної слідчої дії було виявлено, що використаний під час проведення вказаної слідчої дії фотоапарат є несправним, внаслідок чого долучити до протоколу слідчого експерименту фото-таблицю не вдалось (т. 4, а.с. 130).

Разом із тим, адвокатом ОСОБА_18 , який приймав участь під час проведення даного слідчого експерименту, до матеріалів кримінального провадження було долучено аудіо-запис слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , який було досліджено в судовому засіданні суду 1-ої інстанції (т. 4, а.с. 153-154).

Аналіз зазначеного аудіо-запису проведення слідчого експерименту підтверджує той факт, що під час проведення слідчої дії обвинувачений ОСОБА_7 не зауважував на присутності в гаражному приміщенні інших осіб, окрім нього та малолітньої потерпілої ОСОБА_7 .

При цьому, проаналізувавши зміст протоколу слідчого експерименту від 28.06.2023, колегія суддів наголошує на тому, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 проводився в присутності адвоката, тобто особи, яка має відповідну кваліфікацію та досвід у сфері права, учасникам слідчої дії було роз`яснено їх права та обов`язки.

Надаючи оцінку твердженням захисника з приводу того, що слідчий не запитував у ОСОБА_7 стосовно присутності на місці події, тобто в гаражному приміщенні його домоволодіння, інших осіб, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що слідчий експеримент за своєю сутністю та змістом відрізняється від такої слідчої дії як допит свідка, проводиться у формі відтворення обстановки та обставин певної події, імітуючи умови, максимально наближені до реальних.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові ККС у складі ВС від 01.04.2025 у справі №484/4643/19 (провадження №51-6316км19), відповідно до якого нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь потерпілого, свідків у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Отримання від потерпілого, свідків відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням установленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання.

Водночас на відміну від слідчого експерименту допит потерпілого чи свідка в розумінні ст.ст. 224, 225 КПК України - це слідча дія, що провадиться шляхом опитування особи, для отримання інформації, яка має доказове чи інше значення для кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_7 було запропоновано самому продемонструвати події, що мали місце 01.01.2023, що ним й було зроблено, при цьому, обвинувачений не посилався на присутність в гаражному приміщенні інших осіб, окрім нього та малолітньої потерпілої.

Той факт, що в подальшому ОСОБА_7 та його захисником заперечувались показання, надані обвинуваченим під час проведення слідчого експерименту за його участю, з тієї підстави, що слідчий не запитував у ОСОБА_7 стосовно присутності на місці події інших осіб, не може свідчити про те, що відомості, зафіксовані у протоколі проведення такої слідчої дії, не є достовірними або викликають сумніви.

В даному випадку вирішальне значення має правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 10.08.2022 у справі №556/1969/18 (провадження №51-684км21), згідно з якою заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

При цьому, не зважаючи на те, що за результатами проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 не було здобуто прямих доказів на підтвердження винуватості останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину, колегія суддів наголошує на тому, що відомості, зафіксовані у протоколі вищезгаданої слідчої дії опосередковано підтверджують той факт, що ОСОБА_7 був присутній на місці події разом із малолітньою потерпілою ОСОБА_11 за відсутності інших осіб в гаражному приміщенні.

В контексті надання оцінки посиланням захисника на залишення судом 1-ої інстанції поза увагою послідовних показань свідків захисту ОСОБА_7 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 та ОСОБА_27 , які повністю спростовують показання малолітньої потерпілої ОСОБА_11 та підтверджують той факт, що 01.01.2023 на момент події ОСОБА_7 знаходився в приміщенні гаражу разом зі своїм сином ОСОБА_16 , а в сусідній із гаражем кімнаті знаходились дружина та донька обвинуваченого ОСОБА_26 та ОСОБА_27 відповідно, колегія суддів зауважує на тому, що судом 1-ої інстанції було обґрунтовано надано критичну оцінку зазначеним показань з огляду на об`єктивні сумніви в їх достовірності, оскільки зазначені свідки є близькими особами обвинуваченого ОСОБА_7 , є членами його родини, є упередженими та заінтересовані в сприятливих для ОСОБА_7 результатах кримінального провадження, більш того, показання зазначених свідків спростовуються іншими дослідженими доказами, не довіряти яким жодних підстав немає.

Із аналогічних підстав суд апеляційної інстанції критично оцінює відомості, зафіксовані в протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 28.06.2023 (т. 4, а.с. 131-132), оскільки зазначений свідок є рідним сином обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок чого існують обґрунтовані сумніви в достовірності повідомлених ним обставин.

Що стосується тверджень сторони захисту з приводу ненадання судом критичної оцінки суперечливим показанням батька малолітньої потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_28 , колегія суддів зауважує на тому, що жодних суперечностей в показаннях зазначеного свідка апеляційний суд не вбачає, натомість, останній не був безпосереднім очевидцем події, яка мала місце 01.01.2023 в гаражному приміщенні домоволодіння ОСОБА_7 ; про події, що стались із його малолітньою донькою, свідку стало відомо зі слів його дружини ОСОБА_10 - матері малолітньої потерпілої, якій дівчинка про все розповіла, в тому числі й про інші два попередні випадки, які не були інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку посиланням захисника на те, що в період перебування мобільного телефону, вилученого під час проведення обшуку в домоволодінні ОСОБА_7 30.11.2023, у володінні органу досудового розслідування його було змінено 06.12.2023, апеляційний суд зауважує на безпідставності таких тверджень з огляду на наступні обставини.

Так, дійсно, на підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що 30.11.2023, під час обшуку домоволодіння ОСОБА_7 , проведеного на підставі відповідної ухвали слідчого судді, у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Samsung Galaxy М32, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з сім картою: НОМЕР_2 (т. 4, а.с. 54-59).

В подальшому, зазначений мобільний телефон було оглянуто слідчим в присутності судового експерта сектору комп`ютерно-технічних та телекомунікаційних досліджень ОНДЕКЦ МВС ОСОБА_128 , за результатами якого було складено відповідний протокол огляду від 11.12.2023 (т. 4, а.с. 72-77); за результатами проведення даної слідчої дії карта пам`яті вищевказаного мобільного телефону була скопійована на флеш-накопичувач «Kingston» об`ємом 32 Gb, а також під час візуального перегляду інформаційного наповнення карти пам`яті мобільного телефону не було виявлено інформації, що стосується кримінального провадження.

В подальшому, вищевказаний флеш-накопичувач «Kingston» об`ємом 32 Gb, що містить копію пам`яті вищевказаного мобільного телефону, був об`єктом огляду слідчого, за результатами якого було складено протокол огляду документу від 15.12.2023 (т. 4, а.с. 81-89).

При цьому, дійсно, вбачається, що на даному флеш-накопичувачі наявна папка із назвою «0002» та файл із назвою «0002 Samsung М32 06.12.2023 14_04_19.ofbx», створений 06.12.2023 о 14:57 год.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, зазначені обставини не свідчать про те, що такий файл був створений саме органом досудового розслідування в період перебування мобільного телефону в його розпорядженні, натомість, аналіз відкритих інтернет-джерел надає підстави дійти висновку про те, що файли із розширенням ofbx є резервними копіями файлів, в даному випадку папки «0002», наявної на флеш-накопичувачі «Kingston», такий файл дублює папку з файлами, що пов`язано із тим, що при експорті або імпорті відбувається некоректне зберігання або зв`язування текстур.

Окремої уваги вартий той факт, що за результатами проведення огляду вищезазначеного флеш-накопичувача, а також самого мобільного телефона, органом досудового розслідування не було здобуто жодних відомостей на підтвердження обставин даного кримінального провадження, пов`язаних із вчиненням сексуального насильства стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_11 .

В контексті надання оцінки посиланням захисника на те, що показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_17 є за своєю сутністю чутками, повідомлені ними обставини знаходяться поза межами висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, а також показання таких свідків, разом із показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , є вочевидь недопустимими доказами в даному кримінальному провадженні з огляду на пряму вказівку ч. 1 ст. 88 КПК України, суд апеляційної інстанції зауважує на наступних обставинах.

Так, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_25 повідомили про випадки, які мали місце в їх дитинстві, стосовно проявляння ОСОБА_7 сексуального інтересу до них та вчинення дій сексуального характеру (не пов`язаних із проникненням у тіло).

Свідок ОСОБА_20 під час його допиту в суді повідомив, що був свідком того, як ОСОБА_7 чіплявся до дівчат підліткового віку та торкався їх інтимних місць.

При цьому, дійсно, приписами ч. 1 ст. 88 КПК України встановлено, що докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Проте, в свою чергу, п. 2 ч. 2 ст. 88 КПК України визначено, що докази та відомості, передбачені ч. 1 цієї статті, можуть бути визнані допустимими, якщо вони подаються для доказування того, що підозрюваний, обвинувачений діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення, або не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення.

Відтак, в даному випадку колегія суддів, всупереч твердженням сторони захисту, вважає, що підстав для визнання показань вищевказаних свідків недопустимими доказами немає, оскільки, не зважаючи на те, що такі особи не були безпосередніми очевидцями події, що мала місце 01.01.2023, показання зазначених свідків підтверджують той факт, що ОСОБА_7 діяв з відповідним умислом та мотивом, мав певні навички у спілкуванні із неповнолітніми дітьми, фактичний доступ до таких осіб у зв`язку із багаторічним педагогічним досвідом роботи в освітніх закладах та займаною посадою, тобто така поведінка обвинуваченого, повідомлена свідками у їх показаннях, узгоджується із обставинами, які інкримінуються ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні.

Факт відсутності звернень свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_25 , або їх законних представників, до правоохоронних органів з приводу вчинення ОСОБА_7 вищевказаних дій не може безумовно свідчити про недостовірність наданих свідками показань, з урахуванням неповнолітнього віку вказаних осіб на момент подій та психологічних особливостей розвитку дитини в цей період, що може обумовлювати певну сором`язливість, конформність та побоювання осуду.

Із аналогічних підстав апеляційний суд також критично оцінює вимоги сторони захисту стосовно визнання недопустимими доказами матеріалів огляду відеозапису з мережі Instagram, на якому ОСОБА_37 розповідає про факт вчинення ОСОБА_7 стосовно неї дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у тіло (т. 4, а.с. 95-97), оскільки відомості, зафіксовані в даному протоколі огляду, підтверджують наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 певного стійкого сексуального інтересу до неповнолітніх осіб та відповідний досвід у спілкуванні із ними.

Показання зазначених свідків також спростовують твердження захисника з приводу неврахування судом будь-яких натяків на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 сексуального інтересу до неповнолітніх осіб протягом його життя.

Відсутні у суду апеляційної інстанції також підстави для визнання недопустимими доказами показань свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , натомість, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції зазначені свідки, які є педагогічними працівниками, надали характеристику особи малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , спостерігали за психологічним станом дитини після події злочину, а також зауважила, що остання не схильна до брехні.

Водночас, є слушними та заслуговують на увагу твердження захисника з приводу недопустимості в якості доказу в даному кримінальному провадженні матеріалів НСРД, проведених стосовно ОСОБА_7 з огляду на наступне.

Так, як вже було зазначено раніше, приписи ч. 1 ст. 87 КПК України встановлюють, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

В свою чергу, вимогами ч. 5 ст. 258 КПК України встановлено, що втручання у приватне спілкування захисника, священнослужителя з підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, виправданим заборонене.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що стосовно ОСОБА_7 , який на той час перебував у процесуальному статусі свідка у кримінальному провадженні, проводилась НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж (контроль за телефонними розмовами), за результатами якої було складено протокол №1101 від 16.03.2023 та додатковий протокол до протоколу №1101 від 20.04.2023 (т. 3, а.с. 117-121), які містять звукозаписи телефонних розмов між ОСОБА_7 та його адвокатом ОСОБА_74 .

В даному випадку колегія суддів наголошує на тому, що, у зв`язку з виконанням адвокатом своїх професійних обов`язків, законодавець передбачає гарантії його діяльності, які стосуються заборони будь-яких втручань та перешкод у здійсненні адвокатської діяльності (ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Зокрема, забороняються будь-які втручання та перешкоди здійсненню адвокатської діяльності; забороняється вимагати від адвоката, його помічника, стажиста, особи, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, а також від особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, надання відомостей, що є адвокатською таємницею. Із цих питань зазначені особи не можуть бути допитані, крім випадків, якщо особа, яка довірила відповідні відомості, звільнила цих осіб від обов`язку зберігати таємницю в порядку, передбаченому законом; проведення стосовно адвоката оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій, що можуть проводитися винятково з дозволу суду, здійснюється на підставі судового рішення, ухваленого за клопотанням Генерального прокурора, його заступників, прокурора Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя; забороняється проведення огляду, розголошення, витребування чи вилучення документів, пов`язаних із здійсненням адвокатської діяльності; адвокату гарантується рівність прав з іншими учасниками провадження, дотримання засад змагальності і свободи в наданні доказів та доведенні їх переконливості; забороняється втручання у приватне спілкування адвоката з клієнтом; забороняється втручання у правову позицію адвоката.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 246 КПК України встановлено, що негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

НСРД проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб.

В контексті обставин зазначеної справи суд апеляційної інстанції враховує практику ЄСПЛ, який у рішенні по справі «Michaud проти Франції» («Мішо проти Франції»), заява №12323/11 від 06.12.2012, зазначив: «Отже, в той час як ст. 8 захищає конфіденційність будь-якої «кореспонденції» між особами, вона передбачає посилений захист обміну інформацією між адвокатами і клієнтами. Це підтверджується тим фактом, що адвокати здійснюють у демократичному суспільстві основоположну місію - захист обвинувачених і підсудних. Зрозуміло, адвокат не може належно здійснювати цю основоположну місію, якщо він не може гарантувати тим, кого захищає, що їхнє спілкування залишиться конфіденційним. Тут йдеться про довірчі стосунки між ними, необхідні для здійснення цієї місії. Від цього залежить також, хоч і непрямо, але неухильно, повага до права підсудного на справедливий судовий розгляд, особливо щодо права кожного «обвинуваченого» не свідчити проти себе».

Практика ЄСПЛ в цьому питанні категорична та спрямована на посилений привілейований захист обміну інформацією між адвокатами та клієнтами, та, відповідно, не допускає можливості для держави втручатися в цю сферу відносин, що також відповідає й українському законодавству, яке забороняє втручання у приватне спілкування адвоката з клієнтом та на конституційному рівні гарантує адвокатам незалежність (рішення в справі «Володимир Миколайович Дудченко проти російської федерації» від 07.11.2017, заява №37717/05).

На переконання апеляційного суду це означає, що навіть у випадку конфлікту між адвокатом та клієнтом держава не має права втручатись у спілкування та обмін інформацією між ними. Правоохоронним органам заборонено за допомогою адвоката отримувати конфіденційну інформацію щодо клієнта, аналогічно і від клієнта щодо адвоката. Через пряму заборону втручання у приватне спілкування між адвокатом та підозрюваним, обвинуваченим, засудженим (ч. 5 ст. 258 КПК України), отримана інформація є такою, що здобута всупереч процесуальному порядку та визнається судом недопустимим доказом.

За встановлених обставин, враховуючи здобуття органом досудового розслідування відомостей, зафіксованих у протоколах за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж (контроль за телефонними розмовами) від 16.03.2023 та 20.04.2023 внаслідок істотного порушення конституційного права ОСОБА_7 , який в подальшому був визнаний підозрюваним та обвинуваченим в даному кримінальному провадженні, на конфіденційне спілкування із адвокатом, а також із прямим та суттєвим порушенням закріплених на законодавчому рівні гарантій здійснення адвокатської діяльності, колегія суддів вважає, що дані відомості є недопустимими доказами в кримінальному провадженні в силу положень ч. 1 ст. 87 КПК України.

Відтак, апеляційний суд доходить переконання про необхідність виключення з мотивувальної частини оскаржуваного вироку посилання на очевидно недопустимі докази - відомості, зафіксовані у вищевказаних протоколі №1101 про результати проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж (контроль за телефонними розмовами) від 16.03.2023 та додатковому протоколі до протоколу №1101 від 20.04.2023.

Водночас, відповідають дійсності твердження сторони захисту з приводу того, що виявлені у малолітньої потерпілої ОСОБА_11 тілесні ушкодження (синець в нижній третині лівого стегна по передній поверхні), відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1 від 23.01.2023, утворились до події, що мала місце 01.01.2023.

Так, в підсумковій частині експертного дослідження експерт зауважив на тому, що виявлене у малолітньої потерпілої ОСОБА_11 тілесне ушкодження - синець в нижній третині лівого стегна по передній поверхні, враховуючи колір синця (зеленого кольору) за терміном давності міг утворитись в період від 4-х до 7-ми діб до моменту проведення експертизи 03.01.2023 о 09:20-10:10 год. (т. 3, а.с. 81).

Разом із тим, колегія суддів зауважує на тому, що зазначеному висновку експерта судом 1-ої інстанції було надано оцінку в сукупності та взаємозв`язку із іншими доказами, зібраними сторонами кримінального провадження, вказаному доказу не було надано жодної переваги, враховуючи наявність в даному провадженні інших належних та допустимих доказів, які підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

При цьому, заслуговують на увагу посилання сторони захисту на те, що органом досудового розслідування, на підтвердження або спростування показань малолітньої потерпілої ОСОБА_11 стосовно того, що вона торкалась статевого органу обвинуваченого, а він - її статевого органу, не було здійснено жодних дій, спрямованих на негайне вилучення доказів на підтвердження цих обставин, зокрема, одягу потерпілої та обвинуваченого, вилученні піднігтьового вмісту зрізів нігтів потерпілої та обвинуваченого, тощо.

Разом із тим, недоліки досудового розслідування в даному випадку не можуть бути підставою для констатації відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, пов`язаного із сексуальним насильством стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_11 .

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що у випадку вчинення злочинів проти статевої недоторканості найчастіше єдиними учасниками (і, відповідно, свідками) події є, за винятком рідкісних випадків, нападник та жертва, внаслідок чого виникає ситуація, коли докази ґрунтуються на двох, як правило, вкрай суперечливих розповідях про одну й ту саму подію: з одного боку, особи підозрюваної, яка найчастіше заперечує або применшує факти (щоб уникнути або зменшити свою кримінальну відповідальність), а з іншого боку - жертви, яка розповідає про свої страждання.

Очевидно, що коли єдиним прямим доказом в кримінальному провадженні є свідчення підозрюваного (обвинувачуваного) та потерпілої особи, суд повинен проявляти належну обережність та особливу ретельність в оцінці цих свідчень.

В даному випадку чинний кримінальний процесуальний закон встановлює поділ належних доказів на прямі та непрямі.

Зокрема, приписи ст. 85 КПК України передбачають, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Підставою для поділу доказів на прямі та непрямі (побічні) є характер їх відношення до обставин, які підлягають доказуванню.

Прямий доказ - такий, що прямо і безпосередньо вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Із цього випливає, що між доказом і тезою, що доводиться, не існує проміжних ланок. Їх зв`язок має одноступеневий характер.

На відміну від прямих доказів, непрямі докази обґрунтовують обставини, які підлягають доказуванню, не прямо, а опосередковано через проміжні факти шляхом послідовних висновків. Непрямим (побічним) є доказ, який спочатку обґрунтовує наявність чи відсутність проміжного (доказового) факту, а через нього - наявність чи відсутність шуканої обставини предмета доказування. Непрямі докази вказують на окремі факти, на основі логічного аналізу сукупності яких встановлюються окремі елементи складу кримінального правопорушення та інші обставини предмета доказування.

Існує правило, згідно якого один непрямий доказ не може бути покладений в обґрунтування процесуального рішення, необхідно сформувати систему непрямих доказів, в якій би кожний непрямий доказ був нібито ланкою нерозривного ланцюга.

Враховуючи вищезазначене, норми чинного КПК України не містять заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Як засвідчує сформована судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Повертаючись до обставин даного кримінального провадження, колегія суддів наголошує на тому, що суд, при оцінці показань осіб, які мають суперечливий характер, має відповідні повноваження та інструменти для того, щоб показання однієї зі сторін вважати більш вірогідними, ніж показання іншої.

У злочинах проти статевої недоторканості неповнолітніх осіб таким додатковим інструментом виступають непрямі докази, зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, а саме висновки профільних спеціалістів (психологів та психіатрів), які, працюючи із особою, як правило жертвою кримінального правопорушення у сфері статевої недоторканості, може надати відомості стосовно психологічного стану потерпілої особи та типу її особистості, а також оцінити, чи має особа, про яку йдеться, риси характеру, що сприяють перекрученню фактів або навіть конфабуляції (хибні або спотворені спогади).

Відтак, в даному випадку вирішальне та ключове значення для підтвердження факту насильства чи контакту мають саме криміналістичні методи.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, пов`язаного із сексуальним насильством стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_11 була встановлена на підставі сукупності належних та допустимих доказів, у їх взаємозв`язку та достатності, зокрема, на підставі логічних, послідовних та детальних показань самої малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , достовірність яких була встановлена проведеними експертними психологічними та психіатричними дослідженнями, а також інших доказів, наведених в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суду, детальний аналіз яким було надано судом апеляційної інстанції вище, попри той факт, що жодних біологічних доказів у кримінальному провадженні здобуто не було.

В даному випадку вирішального значення має правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 22.06.2023 у справі №736/1760/21(провадження №51-4320км22), відповідно до якого для кваліфікації дій винного за ст. 153 КК України необхідно встановити, чи були вчинені щодо потерпілої особи будь-які насильницькі дії, чи мали ці дії сексуальний характер та чи були вони вчинені без добровільної згоди потерпілої, крім випадку, якщо вони були вчинені щодо малолітньої особи незалежно від її добровільної згоди.

З урахуванням вищевказаної судової практики, будь-які торкання до інтимних частин тіла малолітньої особи (тертя, мацання, тощо), не пов`язані із проникненням у тіло, незалежно від наявності добровільної згоди на такі дії з боку потерпілої особи, повинні бути кваліфіковані як сексуальне насильство за ст. 153 КК України.

Повертаючись до обставин даного кримінального провадження, враховуючи те, що, як було встановлено судами 1-ої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_7 , перебуваючи в гаражному приміщенні свого домоволодіння наодинці із малолітньою потерпілою ОСОБА_11 , якій на момент вчинення кримінального правопорушення було 7 років, підійшов до неї ззаду та, засунувши руку під спідню білизну потерпілої, неодноразово торкався її статевих органів, після чого шляхом вмовлянь схилив потерпілу торкатись до його статевого органу, внаслідок чого дії обвинуваченого ОСОБА_7 були правильно кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 153 КК України як сексуальне насильство, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що, не зважаючи на заперечення ОСОБА_7 своєї провини у вчиненні інкримінованого йому злочину, факт його скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції встановив на підставі дослідження та оцінки сукупності інших вищенаведених належних та допустимих доказів, які, з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_7 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків суду 1-ої інстанції апеляційні скарги сторони захисту не містять.

Зазначена позиція суду апеляційної інстанції узгоджується також із практикою суду касаційної інстанції, зокрема, аналогічні висновки містяться в постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 07.12.2020 у справі №728/578/19 (провадження №51-3411км20).

Водночас, надаючи оцінку твердженням сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_7 належним чином не було повідомлено про підозру з огляду на відсутність його захисника під час здійснення зазначеної процесуальної дії, колегія суддів зауважує на безпідставності таких тверджень з огляду на наступне.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що 30.12.2023 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України (т. 4, а.с. 120-123).

В подальшому, 06.01.2024 ОСОБА_7 було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри (т. 4, а.с. 142-145)

При цьому, дійсно, таке повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри були вручені лише ОСОБА_7 , за відсутності його захисника ОСОБА_18 .

Разом із тим, системний аналіз вимог Глави 22 КПК України «Повідомлення про підозру» свідчить про те, що чинний кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язку залучення захисника для здійснення повідомлення особі про підозру.

Зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із правовим висновком, викладений в постанові ККС у складі ВС від 01.08.2022 у справі №161/7088/20 (провадження №51-3815км20), згідно з яким Глава 22 КПК не містить жодних застережень про необхідність залучення захисника при здійсненні повідомлення особі про підозру. Відсутність захисника при врученні особі повідомлення про підозру, якщо обставини кримінального провадження не є такими, що відповідно до вимог ст. 52 КПК України вказують на обов`язкову участь захисника, не є порушенням права особи на захист.

Відтак, факт вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру без залучення його захисника не може свідчити про те, що останній не був належним чином повідомлений про підозру у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Всупереч твердженням захисника, у суду 1-ої інстанції не було передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для призначення судової почеркознавчої експертизи для встановлення факту наявності саме підпису обвинуваченого ОСОБА_7 , без ознак підроблення, на перших аркушах повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, оскільки процес вручення зазначених процесуальних документів був зафіксований на відповідному відео-записі, наданому стороною захисту та безпосередньо дослідженому судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, із якого чітко вбачається, що саме ОСОБА_7 проставив свій підпис як у повідомленні про підозру, так і в повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри (т. 5, а.с. 138-143).

Зазначені обставини повністю спростовують посилання сторони захисту на допущення органом досудового розслідування порушень вимог закону під час вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру у вчиненні злочину в межах даного кримінального провадження, натомість, вищевказані докази підтверджують той факт, що ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у спосіб, передбачений вимогами чинного кримінального процесуального закону.

Погоджуючись із аргументами сторони захисту, окремо апеляційний суд наголошує на тому, що досліджені судом 1-ої інстанції рапорти співробітників поліції, протокол прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення, витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні, доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих дій, постанови слідчого та прокурора (про залучення в якості потерпілої та законного представника потерпілої, про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні, про доручення здійснення досудового розслідування), клопотання слідчого про надання дозволу на проведення НСРД; ухвали слідчого судді, тощо, не є доказами в розумінні вимог ст. 84 КПК України, оскільки не містять жодних фактичних даних на підтвердження обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, натомість, є процесуальними документами, які супроводжують здійснення досудового розслідування кримінального провадження.

Разом із тим, наявність посилання на них в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суду на переконання колегії суддів не становить собою істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та не може бути єдиною підставою для скасування судового рішення.

За встановлених обставин, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції, доходить переконання про те, що висунута стороною обвинувачення версія подій знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, сукупності зібраних по справі доказів достатньо для стійкого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, спрямованого проти статевої недоторканості малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , натомість, твердження сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України суд апеляційної інстанції визнає такими, що не відповідають дійсності та направленими на уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину.

Відтак, суд 1-ої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, тому підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу вказаного кримінального правопорушення та не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримання, як на цьому наголошує сторона захисту, немає.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу надмірної суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно із абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначення особі, визнаній винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відповідного покарання, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, відноситься до дискреційних повноважень суду.

Судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Окрім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ККС у складі ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21 (провадження №51-619км22), процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд 1-ої інстанції, на виконання приписів зазначених вище норм кримінального закону та положень судової практики, врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину; характеристику особи обвинуваченого, який є громадянином України, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким позитивно характеризується, міцні соціальні зв`язки, у період з 01.09.1991 по 22.11.2021 працював тренером-викладачем, є майстром спорту з гандболу, має почесне звання «Заслужений працівник культури і спорту України», є пенсіонером та інвалідом 2-ої групи, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має численні нагороди за час трудової та спортивної діяльності, тяжко хворіє; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, врахувавши сукупність зазначених обставин та характеристику особи обвинуваченого, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання в межах санкції ч. 4 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Так, санкцією ч. 4 ст. 153 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 10-ти років.

В цьому контексті є слушними та заслуговують на увагу посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою похилого віку, хворіє на онкологічне захворювання 3 стадії, є інвалідом 2-ої групи, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем колишньої роботи, довгий час працював тренером викладачем ДЮСШ КЗ « Спорт для всіх », має почесне звання заслуженого працівника культури та спорту України, проте наголошує на тому, що зазначені обставини були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання за вчинення інкримінованого йому злочину.

Окремої уваги вартий той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 впродовж всього судового розгляду кримінального провадження, а також апеляційного провадження, свою провину у вчиненні тяжкого злочину проти статевої недоторканості малолітньої особи не визнавав, заперечував будь-яку причетність до його скоєння, що свідчить про повну відсутність осуду своєї поведінки з боку обвинуваченого та відсутність критичного ставлення до наслідків вчиненого ним злочину.

Так, в даному випадку суд апеляційної інстанції окремо приймає до уваги виключну суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки злочини проти статевої недоторканності малолітніх не лише порушують право на статеву свободу, але й завдають невиправної шкоди нормальному фізичному та психічному розвитку дитини, її здоров`ю, гідності та майбутньому, руйнуючи основи формування особистості та підриваючи довіру до суспільства.

Окрім того, злочини проти статевої свободи та недоторканості малолітніх осіб спричиняють істотну шкоду не тільки окремим особам, а і суспільству в цілому, адже вони характеризуються аморальністю та цинічністю вчинених діянь, принижують честь та гідність потерпілої особи та завдають значної шкоди здоров`ю особи, в тому числі і моральному стану.

Наслідки вчинення таких кримінальних правопорушень є далекосяжними, впливають на життя потерпілої особи впродовж тривалого часу, оскільки статева свобода та забезпечення статевої недоторканості є індикатором цивілізаційної зрілості суспільства, його здатності та можливості у створенні умов для гармонійного розвитку сучасного покоління.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи є посяганнями на особистість та пов`язані з грубим порушенням норм моралі, тому за їх вчинення передбачається доволі суворе покарання українським кримінальним законодавством. Разом з тим, право особи на свободу та особливу недоторканість гарантує ст. 29 Конституції України.

В даному випадку заслуговує на увагу правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 24.11.2020 у справі №541/690/19 (провадження №51-3672км20), згідно із якою термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду чи розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру та вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З урахуванням того факту, що вчиненим ОСОБА_7 злочином, пов`язаним і сексуальним насильством, було завдано непоправної шкоди нормальному фізичному та психічному розвитку малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , її гідності, а також з огляду на повну відсутність будь-якого осуду своєї поведінки з боку обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначене йому основне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років в даному конкретному випадку є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, натомість, наразі виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства неможливе, оскільки ступінь його небезпеки для суспільства, особливо для малолітніх осіб, є надзвичайно високим.

Окремо суд апеляційної інстанції приймає до уваги та вважає слушними посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 тяжкого онкологічного захворювання - злоякісного новоутворення прямої кишки з метастазуванням у кістки тазу ІІІ ст., проте наголошує на наступних обставинах.

В умовах відбування покарання у виді позбавлення волі засудженим особам забезпечується необхідна медична допомога відповідно до законодавства про охорону здоров`я, зокрема, відповідно до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014 (надалі - Порядок №1348/5/572).

Зокрема, п.п. 3, 8, 10 Розділу І зазначеного Порядку №1348/5/572 встановлено, що медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються та проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством.

З метою консультування, обстеження та лікування хворих засуджених можуть залучатися лікарі інших закладів охорони здоров`я.

Засуджений має право на вільний вибір лікаря, закладу охорони здоров`я та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій.

В свою чергу, відповідно до п.п. 15, 17 Розділу І Порядку №1348/5/572, за потреби проведення додаткових обстежень, які не можуть бути здійснені у закладах охорони здоров`я ДКВС (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони здійснюються на базі іншого закладу охорони здоров`я, де такі обстеження може бути проведено у строк, визначений у медичному висновку.

Адміністрація УВП організовує та забезпечує цілодобову охорону засудженого під час його лікування (обстеження) у закладі охорони здоров`я відповідно до вимог законодавства.

За встановлених обставин, враховуючи те, що ОСОБА_7 в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі не позбавлений права на отримання кваліфікованої медичної допомоги, в тому числі й поза межами медичної частини, зокрема, в іншому закладі охорони здоров`я, зазначена стороною захисту обставина стосовно потреби обвинуваченого ОСОБА_7 в постійному медичному догляді та лікуванні не може слугувати достатньою підставою для призначення йому більш м`якого, ніж позбавлення волі, покарання.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції та вважає, що призначене ОСОБА_7 основне покарання за вчинення інкримінованого йому злочину у виді позбавлення волі строком на 6 років є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, наразі його виправлення без ізоляції від суспільства не є можливим, тому підстави для призначення йому більш м`якого покарання наразі відсутні.

Разом із тим, заслуговують на увагу посилання сторони обвинувачення на неправильне застосування судом 1-ої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із навчанням та вихованням дітей або займатись діяльністю, пов`язаною із роботою з дітьми, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 52 КК України, додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України, конфіскація майна. За одне кримінальне правопорушення може бути призначено лише одне основне покарання, передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. До основного покарання може бути приєднане одне чи кілька додаткових покарань у випадках та порядку, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 55 КК України встановлено, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від 2-х до 5-ти років або як додаткове покарання на строк від 1-го до 3-х років.

Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

В даному випадку окремої уваги варта правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 21.06.2022 у справі №171/869/21 (провадження №51-838км22), відповідно до якої не є перешкодою для призначення покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що засуджений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не провадить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення. Призначене засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю повинно бути чітко сформульовано в резолютивній частині вироку, щоб не допустити довільного обмеження права засудженого на працю та щоб не виникало сумнівів під час виконання цього покарання.

Врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення в їх сукупності та дійшовши обґрунтованого висновку стосовно необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей або займатись діяльністю, пов`язаною із роботою з дітьми, суд 1-ої інстанції безпідставно, всупереч вимог ч. 1 ст. 55 КК України, не встановив строк такого додаткового покарання.

Зазначена обставина свідчить про допущення судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, незастосування закону, який підлягає застосуванню, що призвело до того, що обвинуваченому ОСОБА_7 фактично було призначене безстрокове додаткове покарання.

Таким чином, з урахуванням допущеного судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, не встановлення обвинуваченому ОСОБА_7 строку додаткового покарання, апеляційний суд доходить висновку про необхідність скасування вироку суду в цій частині та ухвалення нового, яким необхідно призначити ОСОБА_7 додаткове покарання на певний строк.

Водночас, вирішуючи питання стосовно строку додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей або займатись діяльністю, пов`язаною із робою з дітьми, апеляційний суд вважає, що строк зазначеного додаткового покарання у 2 роки буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

При цьому, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду 1-ої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З огляду на викладене вище у всій сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника, задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, скасування вироку суду 1-ої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання та ухвалення в цій частині нового вироку, а також виключення із мотивувальної частини вироку суду посилання на очевидно недопустимі докази, з мотивів, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Болградського районного суду Одеської обл. від 22.09.2025, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України - скасувати, в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей або займатись діяльністю, пов`язаною із робою з дітьми строком на 2 (два) роки.

Змінити вирок суду 1-ої інстанції та виключити із його мотивувальної частини посилання, як на доказ винуватості ОСОБА_7 : протокол №1101 про результати проведення НСРД-зняття інформації з електронних комунікаційних мереж (контроль за телефонними розмовами) від 16.03.2023 та додатковий протокол до протоколу №1101 від 20.04.2023.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим який утримується під вартою, в той самий строк з моменту отримання його копії.

Копія вироку негайно після його проголошення направити в ДУ « Одеський слідчий ізолятор » для вручення засудженому під розписку та вручити прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4