Справа № 383/1221/25
Номер провадження 1-кс/383/201/25
УХВАЛА

06 жовтня 2025 року слідчий суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000073 від 12.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 , за погодженням з начальником Бобринецького відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на належне підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності майно, із забороною розпорядження ним, а саме, на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0339 загальною площею 5,1362 га., цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на автомобіль KIA SPORTAGE 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забороною розпорядження ним.

Необхідність надання тимчасового доступу до речей і документів слідчий пов`язує з розслідуванням кримінального провадження №0000073 від 12.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні вказане клопотання підтримали у повному обсязі, яке просили задовольнити, посилаючись на обставини викладенні в клопотанні.

Представники володільця майна адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечили, вказуючи на його необґрунтованість.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи, викладені в ньому, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 12.05.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (а.с.7).

26 вересня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчинене у особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану (а.с. 85-95).

Згідно з ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , є особливо тяжким злочином, санкцією якого передбачено позбавленням волі від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Обґрунтованість підозри підтверджується долученими до клопотання та дослідженими доказами в їх сукупності.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Таким чином, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого полягає у тимчасовому позбавленні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт майна має тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку (ст.368 КПК України).

Відповідно до змісту ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження ( абз.2 ч.1 ст.170 КПК).

Згідно з п.3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Вказана норма передбачає можливість накладення арешту на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Змістом статті 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Отже, однією з обов`язкових умов для задоволення клопотання про накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є наявність обґрунтованої підозри за статтями, санкції яких передбачають конфіскацію майна як виду покарання.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_7 підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину за ч. 5 ст. 191 КК України, де санкція статті також передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна винного.

Зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 могли мати місце і підтверджуються на досудовиму розслідуванні достатньою сукупністю даних.

При цьому на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, тому на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність підозрюваного ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

З Інформації з Державного реєстру Речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №445502966 від 29.09.2025 встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має у власності земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0339 загальною площею 5,1362 га., цільове призначення якої, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кетрисанівської, колишньої Свердлівської, сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Крім того, встановлено, що у власності підозрюваного ОСОБА_7 перебуває автомобіль KIA SPORTAGE 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вимогами ст.173 КПК України встановлено, що особа, яка подала клопотання про арешт майна має довести необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно, має суттєве значення для кримінального провадження, оскільки може бути конфісковане як вид додаткового покарання у разі визнання особи винною в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Окрім того, доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для уникнення негативних наслідків його відчуження. Таким чином, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно на яке прокурор просить накласти арешт відповідає критеріям п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна ( ч.11 ст.170 КПК України).

Також враховується, що хоча арешт майна пов`язаний з втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном (передбачене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), але водночас, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується - нагальної суспільної потреби у розслідуванні даного кримінального правопорушення.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. При цьому, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, накладення арешту в цьому випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету. При цьому, враховує, серед іншого, суспільну небезпеку можливого кримінального правопорушення, його специфіку та тяжкість.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено негативних наслідків арешту майна для третіх осіб. Що стосується прав та законних інтересів власника майна, то слідчий суддя вважає, що такі обмеження не є занадто обтяжливими для нього.

Також слідчий суддя вважає обґрунтованим застосувати заборону розпоряджатися вказаним у клопотанні майном, зважаючи на встановлені ризики знищення, приховування, псування майна.

Накладення арешту на майно не є припиненням або позбавленням права власності на нього. Такий захід є лише тимчасовим обмеженням права власності. При цьому, такі обмеження власності на майно не перешкоджають здійсненню звичайної побутово-господарської діяльності з його використанням.

З огляду на встановлоені обставини та матеріали, додані до клопотання про арешт майна, слідчий суддя виснує, що вони обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, яке зазначено у клопотанні та незастосування якого може призвести до подальшого незаконного його зникнення, втрати або пошкодження, що може у подальшому унеможливить виконання судового рішення в частині конфіскації майна як виду покарання, а також вважає, що такий спосіб арешту майна як заборона розпоряджатися ним не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, тому з урахування викладеного, клопотання про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на належне підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності майно, із забороною розпорядження ним, а саме на:

- земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0339 загальною площею 5,1362 га., цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- автомобіль KIA SPORTAGE 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Арешт майна діє до його скасування у встановленому КПК України порядку.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення та набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - при відхиленні апеляції.

Апеляційне оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 08.10.2025 року о 11 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1