ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/694/24 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/605/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю:

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 16.02.2026 року, без визначення розміру застави.

Під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Констатовано, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, може стати підставою та мотивом для переховування останнього від суду.

Крім того, колегія суддів суду першої інстанції зазначила, що обвинувачений хоча і має на території України близьких родичів, але не має постійного місця мешкання на території України, так як тривалий час до початку збройної агресії рф проти України, проживав за межами України, а саме у Франції.

Також суд першої інстанції зазначив, що оскільки на даний час триває розгляд справи, свідки по даному кримінальному провадженні, які є військовослужбовцями ще не допитані в судовому засіданні, а також не були допитані інші обвинувачені по справі, а письмові

речові докази не були досліджені, то ризики, передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у цьому кримінальному провадженні також не зникли.

Також, колегією суддів суду першої інстанції досліджувалась можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, але з урахуванням вищевказаних ризиків та характеру і тяжкості обвинувачення констатовано, що запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів суду першої інстанції, беручи до уваги положення ч. 4 ст. 183 КПК України, зазначила про відсутність підстав і для визначення такого альтернативного запобіжного заходу, як застава, з посиланням на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність, просить про скасування ухвали Немишлянського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2025 року та про постановлення нової ухвали, якою просить застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , або у разі, якщо суд вважатиме за можливе за адресою місця реєстрації та фактичного проживання близьких родичів обвинуваченого: АДРЕСА_2 , або застосувати інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведений.

Крім того, захисник вважає, що подане прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 є таким, що не відповідає вимогам статті 199 КПК України, зокрема документ не містить найменування суду, в який він подається, що є прямим порушенням статті 184 КПК України та унеможливлює встановлення процесуальної належності документа. Клопотання не містить посилання на ухвалу, на підставі якої ОСОБА_6 наразі перебуває під вартою, не зазначає конкретного строку, на який прокурор просить продовжити тримання під вартою, а також не містить належного аналізу фактичних і процесуальних обставин, що унеможливлює перевірку законності та пропорційності обмеження свободи обвинуваченого.

Також, просить врахувати наявність характеристик, наданих побратимами, родичами та знайомим ОСОБА_6 , відповідно до яких, останній має бездоганну військову репутацію та користується авторитетом і повагою серед родичів і знайомих.

Зазначає також, що за час тримання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики ОСОБА_6 характеризується посередньо, вимоги режиму та правила внутрішнього трудового розпорядку не порушує. Адміністрацією не заохочувався, до суспільно-корисної праці не залучається.

Про дату та час розгляду апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні був повідомлений належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останнього не надходило. На особистій участі не наполягав.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили про задоволення апеляційної скарги та про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що повністю узгоджується із санкцією ч. 2 ст. 115 КК України.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, або довічне позбавлення волі.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, або довічне позбавлення волі, то усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою його уникнення, може вчинити дії направлені на переховування від суду.

Враховуючи той факт, що на даний час не всі межі державного кордону України знаходяться під контролем її влади, ОСОБА_6 матиме можливість, враховуючи відомості про його тривале мешкання на території Франції, незаконно перетнути державний кордон України, переслідуючи все ту ж мету уникнення від кримінальної відповідальності.

З огляду на те, що ОСОБА_6 володіє інформацією щодо можливого місця перебування окремих речових доказів, предметів та речей, які стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення та які ще встановлюються на даній стадії провадження, не виключена можливість знищення чи спотворення останнім вказаних предметів.

Крім того, враховуючи, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України ОСОБА_6 отримав повний доступ до матеріалів кримінального провадження, в яких могли бути зазначені анкетні відомості потерпілого та свідків, не виключена можливість, зокрема враховуючи насильницький характер кримінального правопорушення, здійснення незаконного впливу обвинуваченого на вказаних осіб.

Колегія суддів констатує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від останніх.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , враховуючи, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства з посяганням на найвищу соціальну цінність життя та свободу людини, будучи до того ж військовослужбовцем, колегія суддів вбачає підвищений ступінь суспільної небезпечності, що свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

Отже, констатації підлягає факт того, що на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілого, не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Твердження захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, бездоганну репутацію серед родичів та побратимів, на думку колегії суддів не є безумовними підставами для зміни останньому запобіжного заходу, оскільки вказані факти не стали стримуючими факторами при вчиненні ним злочинної діяльності, у зв`язку з чим не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що, наразі, «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою. А тому, відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Колегія суддів у даному випадку погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, для застосування обвинуваченому ОСОБА_6 такого альтернативного виду запобіжного заходу, як застава та вважає, що у даному випадку судом першої інстанції було у повному обсязі дотримано вимог, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України.

Що ж стосується посилання апелянта на певний ряд недоліків, які містить клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та його невідповідність вимогам ст. 199 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , колегія суддів констатує, що його зміст та структура точно корелюється з вимогами ст.ст. 184, 199 КПК України. Структура вказаного документа містить ґрунтовний виклад обставин, які утворюють нерозривний зв`язок між обвинуваченням ОСОБА_6 , наявними ризиками, які на момент подання клопотання не зменшились та необхідністю продовження строку обмеження прав обвинуваченого із зазначенням конкретного терміну такого обмеження, а саме на 60 діб.

Довод захисника про відсутність у клопотання назви суду до якого воно подається на переконання колегії суддів є виключно формальним і не спростовує законності прийнятого рішення.

Факт прийняття клопотання до провадження саме належним судом, його реєстрація в автоматизованій системі документообігу та подальший розгляд за участю сторін свідчать про те, що адресація документа була визначена вірно. Відсутність же назви суду у тексті клопотання є технічною опискою, яка не перешкодила суду реалізувати свої повноваження, а сторонам свої права.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутність підстав для її скасування або зміни за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 404, 405, 406, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді