ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/3139/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2025 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України

ВСТАНОВИВ:

04.11.2025 захисник підозрюваного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду з заявою в порядку статті 206 КПК України, в якій просить зобов`язати уповноважену особу Ізолятора тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в місті Києві забезпечити конвоювання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока».

В обґрунтування заяви захисник зазначає, що 04.09.2025 ОСОБА_3 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, пп.1,5,6,11,12,ч.2 ст.115, ч.3 ст.369 КК України та 05.09.2025 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/32421/25 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 03.10.2025 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 до 02.12.2025. З 04.09.2025 ОСОБА_3 утримується під вартою в Ізоляторі тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в м. Києві. При цьому, ОСОБА_3 має низку хронічних захворювань з дитинства, які вже призвели до втрати зору одного ока, а тому потребує систематичної спеціалізованої медичної допомоги лікаря-офтальмолога, невролога та інфекціоніста. Так, ОСОБА_3 , перебуваючи в умовах тимчасового утримання ГУНП в м. Києві неодноразово звертався до слідчого у кримінальному провадженні зі скаргами на стан здоров`я та порушував питання про забезпечення його доставлення до закладів охорони здоров`я, зокрема до Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока», однак в задоволенні клопотання було відмовлено. Враховуючи вищевикладене, звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому та просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_3 в судовому засіданні в режимі відео конференції клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату і час судового розгляду, у судове засідання не з`явився.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

При цьому, у ст. 28 Конституції України зазначається про те, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Аналогічна позиція дублюється і у ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000006 від 06.01.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, пп.1,5,6,11,12,ч.2 ст.115, ч.3 ст.369 КК України.

04.09.2025 ОСОБА_3 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, пп.1,5,6,11,12,ч.2 ст.115, ч.3 ст.369 КК України.

05.09.2025 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/32421/25 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

03.10.2025 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 до 02.12.2025.

З 04.09.2025 ОСОБА_3 утримується під вартою в Ізоляторі тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в м. Києві.

Як вбачається зі змісту скарги та пояснень ОСОБА_3 має низку хронічних захворювань з дитинства, які вже призвели до втрати зору одного ока, а тому потребує систематичної спеціалізованої медичної допомоги лікаря-офтальмолога, невролога та інфекціоніста. Так, ОСОБА_3 , перебуваючи в умовах тимчасового утримання ГУН в м. Києві неодноразово звертався до слідчого у кримінальному провадженні зі скаргами на стан здоров`я та порушував питання про забезпечення його доставлення до закладів охорони здоров`я, зокрема до Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока», однак в задоволенні клопотання було відмовлено.

В контексті цього питання слідчий суддя наголошує на тому, що право підозрюваного ОСОБА_3 на належну медичну допомогу в жодному разі не ставиться під сумнів слідчим суддею і так само не може ставитись під сумнів іншими учасниками кримінального провадження, більш того, з метою дотримання такого права, слідчий суддя має сприяти усіма можливими способами забезпеченню особі повної, своєчасної та необхідної медичної допомоги в межах своїх повноважень, визначених чинним КПК України.

Так, діючим законодавством України передбачено охорону прав осіб, які утримуються під вартою, в тому числі право на належну медичну допомогу, обов`язок забезпечення якої покладено на адміністрацію місць попереднього ув`язнення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пивоварник проти України», рівень охорони здоров`я ув`язненого має бути сумісним з людською гідністю. Європейський суд з прав людини наголосив, що охорона здоров`я ув`язнених повинна здійснюватися належним чином, а відсутність належної медичної допомоги може вважатися жорстоким або нелюдським поводженням в значенні ст. 3 Конвенції. ЄСПЛ підкреслив, що для того, щоб надана медична допомога могла вважатися належною, потрібно встановити сукупність наступних факторів: 1) факт огляду лікарем і призначення лікування; 2) докладне документування стану здоров`я ув`язненого; 3) оперативність та точність постановки діагнозу і лікування; 4) наявність регулярного і систематичного нагляду за станом здоров`я, розроблення плану лікування; 5) створення умов, необхідних для надання призначеного лікування; 6) медична допомога має відповідати тому рівню, на якому надається населенню в цілому.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Так, відповідно до ст. 11 цього Закону медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом вимог ст. 21 вказаного Закону адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити належну охорону та режим тримання осіб, взятих під варту; створити особам, взятим під варту, необхідні житлово-побутові умови відповідно до встановлених норм, забезпечити їх харчуванням та медичним обслуговуванням.

Частиною першою статті 206 КПК України визначено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

З урахуванням оголошених в судовому засіданні доводів сторони кримінального провадження, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати начальника ІТТ ГУНП у м. Києві негайно забезпечити додержання прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на охорону здоров`я шляхом проведення медичного обстеження та забезпечення його лікуванням, призначеним за результатами вказаного обстеження.

При цьому, слідчий суддя не вбачає підстав для надання дозволу на здійснення конвоювання ОСОБА_3 до закладу охорони здоров`я за його вибором, а тому приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 про забезпечення прав особи, яка перебуває під вартою.

Керуючись статтями 206, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України, задовольнити частково.

Зобов`язати начальника ІТТ ГУНП у м. Києві негайно забезпечити додержання прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на охорону здоров`я шляхом проведення медичного обстеження та забезпечення його лікуванням, призначеним за результатами вказаного обстеження.

В іншій частині - у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1