cправа №947/1422/24
провадження №1-кп/947/439/25
У Х В А Л А

23 грудня 2025 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000657 від 14.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

1. Клопотання сторін кримінального провадження.

1.1. 22.12.2025 року прокурором до суду подано клопотання про продовження строку тримання під вартою, в обґрунтування якого зокрема зазначив, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Вважав, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке за результатами розгляду справи у суді йому може бути призначено покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі, також останній сім`ї та утриманців не має, офіційно не працевлаштований, тому міцні соціальні зв`язки у нього відсутні, крім того, після вчинення кримінального правопорушення останній не надав необхідну первинну медичну допомогу потерпілому, тому він може мати намір уникнути кримінальної відповідальності, а також не прибути до суду за судовим викликом. Тобто встановлена наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, існує ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків та експертів, в разі призначення додаткових експертиз, так як злочин вчинено із застосуванням насильства, а також підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки підозрюваного і його агресивну налаштованість.

Стверджував, що на даний час не допитані в суді свідки, яким відомо про обставини правопорушення, тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_3 може тиснути на них шляхом морального та фізичного впливу для зміни ними показань на його користь з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Крім цього, існують ризики, передбачені п.4 ч.1 ст.177 КПК України, тобто ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього як на обвинуваченого у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, а також невиконання обов`язків шляхом неявки у разі необхідності до суду.

На думку прокурора, інші (менш суворі заходи) не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених чинним КПК України і його належної поведінки.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 184, 194, 199, 315 КПК України, просив продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

1.2. 23.12.2025 року захисником заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування якого, захисник зокрема зазначив, що на цей час у суді досліджені письмові докази, а також проведено допит потерпілого, внаслідок чого ризики зменшилися. Також слід враховувати належну процесуальну поведінку в суді самого ОСОБА_3 .

Тим не менш, прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосовує шаблонні фрази та не наводить жодного аргументу, який належним чином обгрунтовував би доцільність продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 .

Вказував, що на переконання сторони захисту дані твердження прокурора не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки є гіпотетичними припущеннями, які не підтверджуються доданими до клопотанням матеріалами.

Наголошував, що наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків. передбачених статтею 177 КПК України, має бути доведено стороною обвинувачення шляхом надання суду відповідних доказів, про що прямо зазначено у ч.1 ст.194 КПК України.

Звертав увагу, що на сьогодні ОСОБА_3 перебуває під вартою понад два роки, попри те, що його вина не доведена в судовому порядку. Така тривалість утримання суперечить не лише нормам КПК України, а й основоположним принципам права на свободу та справедливий суд.

Виснував, що продовження тримання його підзахисного під вартою за відсутності «відповідних і достатніх підстав» для обмеження свободи є непропорційним, надмірним і порушує його гарантоване Конституцією та Конвенцією право на свободу.

Вважав, що сам по собі факт повідомлення обвинувального акту не може вважатися самостійною та достатньою підставою для висновків про існування ризику переховуватися від суду, оскільки в інакшому випадку це призвело би до звільнення прокурора від обов`язку доказування існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а самого обвинуваченого позбавило би права на захист, що у підсумку призвело би до порушення низки засад кримінального провадження.

Виснував, що з урахуванням відсутності доказів та належного обґрунтування обставин, які б надавали підстави вважати про те, що у цьому кримінальному провадженні є ризик переховування ОСОБА_3 від суду, введеного воєнного стану, міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, а також наявності матері похилого віку, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України - не доведеним.

Звертав увагу, що у обвинуваченого ОСОБА_3 через його поважний вік та наявні у нього хвороби вже істотно погіршився стан здоров`я і його подальше знаходження під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» становить реальну загрозу для життя.

Стверджував, що стан здоров`я ОСОБА_3 є вкрай поганим, оскільки його підзахисний має досить похилий вік, а саме 60 років, у нього раніше було діагностовано закриту черепно-мозкову травму, забій-компресія головного мозку 2 ступеня, осколковий перелом склепіння та основи черепа, в результаті чого йому було проведено операцію, після чого у нього залишились такі залишкові явища, як запаморочення, сильні головні болі, галюцинації, а також йому важко концентрувати надовго погляд на одній ділянці.

Окрім цього, у ОСОБА_3 також раніше було діагностовано виразку шлунку, яка проявляється постійними болями шлунку. Через це його довіритель повинен дотримуватись спеціальної дієти, яка в умовах тримання під вартою неможлива, що може спричинити значний негативний ефект на стан здоров`я.

Цей факт підтверджується також і листом Одеської міської медичною частини №21 від 04.03.2024 року, де перераховані усі ці діагнози та вказано, що ув`язненому заплановані огляди лікарів: невропатолога, терапевта та психіатра, однак до цього часу ці огляди не проведені.

Через наявні хвороби та відсутність ефективної діагностики і лікування у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_3 повідомляє про погіршення його стану здоров`я, що як наслідок призвело його до стану пригніченості та безпорадності, психологічний стан його довірителя був порушений та він почав думати, що незабаром його чекає смерть внаслідок тяжкої хвороби та через відсутність лікування.

19.02.2024 року на електронну адресу Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях було надіслано клопотання про проведення повного комплексного медичного обслідування та надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_3 .

21.02.2024 року ОСОБА_3 було проведено лише огляд сімейним лікарем і не проведено огляду відповідними медичними спеціалістами.

10.04.2024 року на електронну адресу Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях було надіслано клопотання про проведення повного комплексного медичного обслідування та надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_3 .

Листом Одеської міської медичної частини №21 від 15.04.2024 року повідомлено, що у зв`язку із отриманими раніше травмами у вигляді ЗЧМТ та ВЧМТ ОСОБА_3 страждає на постійні головні болі, головокружіння. Задля подолання цих негативних проявів необхідна кваліфікована медична допомога, яку неможливо надати в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», де тримається ОСОБА_3 під вартою. Те саме стосується і негативних похідних наслідків від загострення хронічного гастродуоденіту, для подолання яких потрібне лікування та дотримання спеціальної дієти, про що також зазначено у листі від 15.04.2024 року.

Окрім цього, ОСОБА_3 за цей час було проведено огляд окулістом. В результаті даного огляду виявлено стрімке погіршення зору та призначено носіння окулярів і приписано використання крапель для очей. Також було виявлено, що його ліве око хворе на катаракту, у зв`язку із чим ОСОБА_3 майже повністю осліп на це око і потребує термінового хірургічного втручання.

Наразі досі не проведено огляду психіатром, хоча даний огляд був запланований досить давно. Таким чином, затримка у огляді відповідними медичними спеціалістами та наданні необхідного лікування може призвести до значного погіршення стану здоров`я, що в результаті може мати невідворотні наслідки для здоров`я ув`язненого ОСОБА_3 .

Наголошував, що у відповідь на його адвокатський запит, Одеською міською медичною частиною №21 повідомлено про проведені медичні дії 04-05.02.2025 року щодо ОСОБА_3 та встановлено наявність позалікарняної лівобічної прикореневої пневмонії. Серед іншого 04.02.2025 року ОСОБА_3 було проведено рентгенограму ОГК, в результаті якої було отримано висновок: рентген- картина не виключає наявність утворення (центральна форма Neo) лівої легені. Лівобічна прикоренева пневмонія. Даний висновок може свідчити про наявність у ОСОБА_3 раку легені, а саме нейроендокринної пухлини (НЕО), які є групою рідкісних пухлин, що розвиваються в клітинах нейроендокринної системи в різних областях організму. Це, в свою чергу, вимагає термінового проведення комп`ютерної томографії органів грудної клітки після закінчення лікування пневмонії та проведення оглядів лікарем рентгенологом та лікарем онкологом для остаточного встановлення діагнозу і подальшого призначення ефективного лікування.

27.02.2025 року адвокатом було направлено до Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях засобами електронного зв`язку клопотання проведення медичного обслідування та надання медичної допомоги. Станом на 17.03.2025 року відповіді на дане клопотання отримано не було.

Відмічав про серйозність потенційного діагнозу та необхідність у зв`язку із цим проведення низки медичних обслідувань відповідними спеціалістами, в тому числі проведення комп`ютерної томографії органів грудної клітки подальше тримання ОСОБА_3 під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» позбавляє його можливості отримати повний спектр відповідних медичних досліджень і як наслідок прямо загрожує його здоров`ю та життю.

Вказував про наявність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_3 , так як ОСОБА_3 має літню матір, яка потребує постійного догляду, має сина, якого звуть ОСОБА_8 .

Також ОСОБА_3 має широке коло спілкування, зокрема ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які зверталися до суду із заявами про взяття ОСОБА_3 на поруки.

Окрім цього, щодо питання можливості утримання ОСОБА_3 надав суду квитанції про направлення грошових коштів від його сестри ОСОБА_11 для забезпечення належного харчування обвинуваченого ОСОБА_3 , що підтверджується копіями квитанцій.

Додатково повідомляв, що обвинувачений має рідну сестру ОСОБА_11 , яка готова допомогти рідному брату та забезпечити його утримання у разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_3 на будь - який інший, не пов`язаний із позбавленням волі. Так, ОСОБА_11 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У випадку зміни запобіжного заходу вона зобов`язується зареєструвати свого брата ОСОБА_3 за вказаною адресою, а також сплачувати комунальні платежі за квартиру, в якій він проживатиме, забезпечувати його харчування, належний рівень його життя та оплатити йому медичне обстеження і подальше лікування наявних у нього хвороб у зв`язку зі значним погіршенням стану його здоров`я.

Звертав увагу, що на на підтвердження своїх намірів 22.12.2025 року ОСОБА_11 через її представника за довіреністю ОСОБА_12 уклала зі своїм братом ОСОБА_3 . Договір про надання приміщення у безоплатне користування, за яким надала своєму брату право безоплатно користуватися житловим приміщенням, а саме житловою квартирою у багатоквартирному житловому будинку загальною площею 34 кв.м., житловою площею 17.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_11 на праві власності, що підтверджується Договором та витягом з Державного реєстру речових прав.

Виснував, що на цей час сторона захисту стверджує, що існують достатні підстави для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу із тримання на під вартою на будь-який інший, не пов`язаний із позбавленням волі.

Щодо репутації обвинуваченого зазначав, що ОСОБА_3 серед знайомих характеризується позитивно, а саме як скромна, адекватна, працьовита людина.

Вказував, що майновий стан обвинуваченого є складним, проте сестра ОСОБА_3 постійно допомагає йому щомісячно коштами, яких буде достатньо для ведення нормальної життєдіяльності за місцем постійного проживання та підтверджується квитанціями.

До того ж, раніше ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувався, та утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з 14.10.2023 року без визначення застави.

Звертав увагу, що сума застави у якості обраного альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у розмірі 908400 гривень є явно непомірною для нього, що по своїй суті автоматично призводить до продовження позбавлення свободи його підзахисного.

У зв`язку із цим вважав за необхідне зменшити розмір обраного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави із 300 визначених судом до 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як це передбачено КПК України.

Окрім того, ОСОБА_3 не вчиняв жодних спроб переховуватись від органів слідства та суду, за цей час прокурор не надав жодних доказів того, що можуть бути такі спроби у вказаному кримінальному провадженні, внаслідок чого не можна стверджувати про те, що він буде переховуватись від органів слідства та суду.

ОСОБА_3 не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні закінчено, що виключає вказаний ризик.

На підставі викладеного, просив суд: 1) змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) у разі відмови - зменшити розмір обраного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави із 300 до 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

2. Позиція сторін кримінального провадження.

Під час судового розгляду, прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, проти клопотання захисника заперечував.

Під час судового засідання, захисник проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу заперечував, у його задоволенні просив відмовити. Підтримав подане ним клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з тримання під вартою або зменшення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію захисника.

Представник потерпілого, під час судового розгляду, клопотання прокурора підтримав, проти клопотання захисника заперечував. Зокрема зазначив, що ризик переховування від суду не зменшився.

Потерпілий підтримав позицію свого представника та клопотання прокурора.

3. Передумови та висновки суду.

Суд, вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 16.10.2023 року, до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, який в подальшому судом неодноразово було продовжено, останній раз до 27.12.2025 року включно.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 03.09.2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховано існування лише ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання, з урахуванням ст.68 КК України, тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Міцних соціальних зв`язків у м.Одеса та в Україні не має, офіційно не працював, на військовому обліку не перебуває, так як досяг граничного віку перебування на ньому. Має закордонний паспорт.

У зв`язку з цим, доводи та заперечення сторін кримінального провадження щодо ризиків, передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст.177 КПК України судом не оцінюються та не розглядаються, оскільки сторона обвинувачення безпідставно, не враховуючи попередні ухвали суду, без надання додаткових доказів про них заявляє.

Згідно зі змістом ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується, що на сьогоднішній день, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, продовжує існувати. Так як ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання, з урахуванням ст.68 КК України, тільки у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Окрім цього, у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язків у м.Одеса та в Україні, так як всі його рідні (мати, сестра, син), перебувають за кордоном, а сам обвинувачений досяг граничного віку перебування на військовому обліку, а отже існує можливість його безперешкодного виїзду з України.

В той же час, суду надані документи про можливість проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 .

Частина 1 ст.194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1 та 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) у справі «Москаленко проти України» (Заява №37466/04), ЄСПЛ вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою (п.34). Однак, з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими. Тому ЄСПЛ повинен встановити, чи були інші підстави, наведені судами, зокрема тяжкість імовірного покарання, ризик того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання, «достатніми» та «відповідними» (п.35). ЄСПЛ зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. ЄСПЛ визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, ЄСПЛ неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26.07.2001 року).

Під час судового розгляду, зі сторони обвинувачення, не надано жодного доказу на підтвердження того, що ризики, передбачені п.3, 4 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, а ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України також залишається на незмінному рівні.

Таким чином, суд робить висновок, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, у сукупності з існуючим ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України, презумпцію невинуватості, поведінку обвинуваченого під час судового розгляду та тривалість його перебування під вартою, а також не доведеністю зі сторони прокурора недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який на думку суду є достатнім для запобігання ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не достатні для запобігання зазначеному ризику.

Згідно з ч.5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Відповідно ч.7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27, 177, 199, 331, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У клопотанні прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

2. Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на 2 (два) місяці, тобто до 23 лютого 2026 року включно.

3. Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії домашнього арешту, залишати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, за виключенням повітряних тривог, під час яких обвинувачений може відвідувати укриття або бомбосховища, а також відвідування медичних закладів для отримання ним медичної допомоги за направленням лікаря та явки його до суду, з урахуванням часу на проїзд.

4. Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії домашнього арешту: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з м.Одеси без дозволу суду; 3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим по кримінальному провадженню №0000657 від 14.10.2023 року; 4) невідкладно здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5. Роз`яснити ОСОБА_3 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

6. Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на Одеське РУП №1 ГУНП в Одеській області, якому направити копію цієї ухвали для виконання.

7. Роз`яснити, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

8. Строк дії цієї ухвали з 23 грудня 2025 року до 23 лютого 2026 року включно.

9. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1