Справа № 930/1418/23
Провадження №11-кп/801/263/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених в режимі відеоконференції: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 12 січня 2023 року та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000426 від 18 травня 2023 року,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора.

Продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 березня 2026 року включно.

Одночасно залишено раніше визначену заставу щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у розмірі 332 800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень, кожному, за умов внесення якої обвинувачені можуть бути звільнені з-під варти.

У разі внесення застави на обвинувачених покладено обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурором доведено продовження існування ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу, та на даному етапі провадження застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесеною без урахування всіх фактичних обставин справи;

він перебуває під вартою майже три роки без ухваленого вироку, що виходить за межі «розумного строку» тримання під вартою у розумінні практики Європейського суду з прав людини;

суд першої інстанції не навів конкретних і фактичних даних, які б підтверджували наявність існування ризиків, обмежившись загальними формулюваннями;

суд не урахував принцип винятковості тримання під вартою, закріплений у ст. 183 КПК України, відповідно до якого цей запобіжний захід може застосовуватися лише тоді, коли інші, більш м`які заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку особи;

судом не перевірено можливість застосування альтернативних запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу місцевого суду та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

тримання його під вартою грубо порушує Конституцію України та КПК України;

він є непричетним до скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а обвинувачення щодо нього є сфабрикованим органом досудового розслідування.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як незаконну, необґрунтовану та застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики продовжують існувати або з`явились нові ризики, які виправдовують застосування найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

суд першої інстанції належним чином не перевірив усі доводи, які були зазначені у клопотанні прокурора, а лише формально послався на них, належним чином не обґрунтовуючи.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_10 підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , з підстав викладених у ній, та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, заявлені ризики доведені.

Захисник ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про проведення апеляційного розгляду у його відсутність, підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_12 будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду апеляційної скарги в судове засідання не з`явився, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України указані обставини не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг обвинувачених, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду відповідає.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною третьою статті 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Висновки суду про необхідність продовження щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжних заходів у виді тримання під вартою є обґрунтованими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини у справі № 33977/96 від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» указав, що:

«суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З оскаржуваної ухвали слідує, що прокурором в судовому засіданні та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні обвинуваченими, зокрема кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, що було ураховано при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовженні його строку, установлені раніше ризики на даний час не зменшились, зокрема обвинувачені з огляду на санкцію статті обвинувачення зможуть переховуватись від суду, чинити незаконний вплив на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування останніх від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому вони обвинувачуються.

Таке обмеження прав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційних скарг про недоведеність висунутого обвинувачення апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, та така обставина унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Натомість обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Відтак при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Так, суд першої інстанції урахував тяжкість кримінальних правопорушень, у яких вони обвинувачуються, продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують обрані запобіжні заходи.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, є мешканцями населених пунктів, тимчасово окупованих Російською Федерацією, де у них залишились родичі, знайомі, а також відсутнє легальне джерело доходів. Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 раніше судимі.

З урахуванням осіб обвинувачених та характеру інкримінованих злочинів, тяжкості покарання, що загрожують їм у разі доведення винуватості, реальними залишаються ризики, зазначені в оскаржуваній ухвалі.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Інші доводи апеляційних скаргах обвинувачених не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким у цьому випадку може лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини указує, що в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Указані вимоги судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Отже, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, урахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про них, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Відтак істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Ураховуючи викладене апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала Немирівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2025 року залишенню без змін, як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 4221 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4