справа № 462/9145/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Львові кримінальне провадження №0000481 від 15.04.2025 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дружківка Краматорського району Донецької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 16.07.2025 Приморським районним судом м.Одеси за ч.1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 (один) рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, востаннє 05.07.2019 Дружківським міським судом Донецької області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та після реального відбуття покарання у вигляді 3 років і 7 місяців позбавлення волі на шлях виправлення не став та у квітні 2025 року повторно, в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 13.04.2025 близько 20.05 год, перебуваючи за адресою: м.Львів, вул. Любінська, 89, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав із сумки, яка знаходилась на кріслі перед столом у підсобному приміщенні працівників магазину «Аврора», що за адресою: м. Львів, вул.Любінська, 89, гаманець, у якому знаходились грошові кошти у сумі 20000,00 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_5 , яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 20000,00 гривень.

24 лютого 2022 року на території України із 05 годин 30 хвилин введено воєнний стан на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України №26/2025 від 14.01.2025, у зв`язку із вторгненням Російської Федерації на територію України, злочин вважається вчиненим в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, при вищезазначених обставинах визнав в повному обсязі та ствердив, що дійсно він 13.04.2025 близько 20.05 год, перебуваючи у приміщенні магазину «Аврора» у м.Львові, таємно викрав 20000,00 гривень, якими в подальшому розпоряджався на власний розсуд. У вчиненому щиро розкаюється та просив суворо не карати.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд кримінального провадження за її відсутності, зазначила, що при призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; останнім судом було роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, розмір матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, яка не відшкодована, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладені дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, конкретні обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.4 ст. 185 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання ніж передбачено ч.4 ст. 185 КК України судом не встановлено.

На думку суду, саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

При цьому суд враховує, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1. ст.357 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. Даний злочин вчинений до ухвалення вказаного вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17.

Із врахуванням роз`яснень, що викладені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначене реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються і не поглинаються, а кожне із них слід виконувати самостійно.

За таких обставин, вирок Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2025 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1. ст.357 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, слід виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2025 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі, і на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 1 рік, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України - виконувати самостійно.

Речові докази по справі: СD-диски із відеозаписами з камер спостереження магазину - залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: