УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 930/623/22

провадження № 51-4297км24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000316 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у провадженні № 51-4297км24 (справа № 930/623/22) зазначену справу призначено судді-доповідачеві ОСОБА_1 . До складу колегії входять судді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні касаційного суду подав заяву про відвід судді ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), оскільки вона раніше вже брала участь у розгляді цього кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 .

Цією ухвалою вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України було змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку вказівку про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286-1 КК України. Із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, виключено кваліфікуючу ознаку - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (перебування в стані алкогольного сп`яніння).

Колегія суддів заслухала думку учасників судового провадження, обговорила доводи заяви щодо заявленого відводу та дійшла такого висновку.

Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у складі колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_1 , яка була суддею-доповідачем у цій справі, суддів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 було скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому суддя ОСОБА_1 висловила свою позицію з приводу допустимості як доказів постанови прокурора про відібрання у ОСОБА_7 біологічних зразків для експертизи, протоколу отримання зразків та висновку судово-токсикологічної експертизи, яким встановлено наявність етилового спирту у крові ОСОБА_7 .

Згідно з ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

За результатами нового апеляційного розгляду вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України скасовано. Ухвалено Вінницьким апеляційним судом новий вирок від 29 травня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

У касаційній скарзі на вищевказаний вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 захисник ОСОБА_5 у тому числі наводить аргументи щодо недопустимості доказів, з приводу яких суддя ОСОБА_1 вже висловила протилежну позицію у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

У рішенні від 10 грудня 2009 року в справі «Мироненко і Мартенко проти України» (Заява № 4785/02) Європейський суд з прав людини, констатуючи порушення Україною п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод щодо незабезпечення безсторонності суду, зазначив, що наявність безсторонності має визначатися за допомогою як суб`єктивного, так і об`єктивного критеріїв, і якщо за першим оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, то відповідно до другого визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У цій справі суд, не встановивши існування ознак, які вказують на прояв особистої упередженості з боку судді, який розглядав справу заявників, дійшов висновку, що суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм, оскільки, повертаючи справу на додаткове розслідування, суд вдався до формулювань, які могли викликати обґрунтовані побоювання, що у судді уже сформувалася думка про вину заявників і що це може позначитися на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду.

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (п. 38 рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" від 10 червня 1996 року).

Таким чином, з огляду на вищенаведене, враховуючи положення п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, колегія суддів вважає, що заява захисника ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 75, ст. 81 КПК України, колегія суддів

постановила:

Задовольнити заяву захисника ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_1 .

Відвести суддю ОСОБА_1 від участі в розгляді касаційної скарги захисника ОСОБА_5 на вирок Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 .

Справу передати на повторний автоматизований розподіл.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3