"20" листопада 2025 р. Справа № 363/6708/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , начальника відділення СВ ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , представників власників майна адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 розглянувши клопотання начальника відділення СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000413 від 19.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділення СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні №0000413 від 19.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000413 від 19.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України

Досудовим розслідуванням встановлено, що у листопаді 2021 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було досягнуто усної домовленості про спільну участь у комерційному проекті з будівництва та продажу трьох житлових будинків на земельних ділянках у с. Новосілки, Вишгородського району, Київської області, площею по 0,008 га, кожна земельна ділянка. Право власності на земельні ділянки ОСОБА_10 зареєстрував на себе 13.12.2021 року.

Умовами досягнутої між сторонами усної угоди передбачалося, що ОСОБА_10 здійснює внесок у спільний проект шляхом передачі права власності на відповідні земельні ділянки, тоді як ОСОБА_9 забезпечує фінансування будівництва житлових будинків на зазначених ділянках та введення їх в експлуатацію. Організація та виконання будівельних робіт покладалася на ОСОБА_9 , а реалізація об?єктів (їх продаж) покладалася на ОСОБА_10 .

Після реалізації об?єктів нерухомості та сплати всіх необхідних податків, отримані кошти мали бути розподілені в такій черговості: першочергово сторони мали повернути свої фактичні вкладення у проект, а залишок коштів після такого повернення підлягав розподілу між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у рівних частках (по 50% кожному). У разі продажу об?єктів за ціною, нижчою від сукупної вартості вкладень, сторони погодилися на пропорційний розподіл збитків (у співвідношенні 50/50), що відображалося на сумі повернення кожній стороні.

Сторони також досягли домовленості, що витрати, понесені в національній валюті, обліковуються у доларах США за офіційним курсом на дату здійснення таких витрат. Крім того, витрати на утримання об?єктів після завершення будівництва збільшують обсяг інвестицій з сторони ОСОБА_9 , та підлягають відшкодуванню після реалізації будинків.

Зазначені умови підтверджуються письмовими документами, підписаними обома сторонами у серпні 2024 року в межах фінансування витрат, пов?язаних із підключенням об?єктів до електропостачання.

В подальшому, у грудні 2021 року, з метою підтвердження комерційного характеру спільного інвестиційного проєкту, участі в ньому безпосередньо лише ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також для забезпечення їхнього одноосібного розпорядження майном, що використовується в межах проєкту, дружина ОСОБА_10 та чоловік ОСОБА_9 надали нотаріально засвідчені заяви про надання згоди на укладення будь-яких правочинів щодо відповідного майна без необхідності додаткового погодження з їхнього боку. Вказані заяви були посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_11 , заява ОСОБА_12 посвідчена 22 листопада 2021р. та зареєстрована в реєстрі за №2486, заява ОСОБА_13 посвідчена 14 грудня 2021 р. та зареєстрована в реєстрі за №2486.

В межах реалізації зазначеного проєкту, сторонами було збудовано три житлові будинки за типовим проєктом, кожен загальною площею 177,8 кв. м, із здійсненням усіх необхідних робіт з благоустрою прилеглої території, зведенням парканів, в?їзних груп, облаштуванням свердловин, септиків а також підключенням до газопостачання. Після завершення будівельних робіт, 22.02.2022 року зазначені об?єкти були введені в експлуатацію з присвоєнням поштових адрес та реєстрацією права власності за ОСОБА_10 , як власником земельних ділянок.

Будівництво об?єктів здійснювалося на підставі договорів, укладених ОСОБА_9 за її рахунок. Частина будівельних робіт викопувалась із залученням підрядних організацій, частина господарським способом.

ОСОБА_9 , зі своєї сторони виконала досягнуті договірні зобов?язання та здійснила фінансування будівництва, підключення комунікацій, інженерних мереж та благоустрою, загальний обсяг моїх вкладень у проєкт станом на 01.05.2025 року становить 749 197,00 доларів США.

Розмір понесених ОСОБА_9 витрат на будівництво трьох будинків складається з: витрат на будівництво будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці :36:118:6156, становлять - 278 044,00 дол. США; витрат на будівництво будинку АДРЕСА_2 на земельній ділянці :36:118:6157, становлять - 225 520,00 дол. США; витрат на будівництво будинку АДРЕСА_3 на земельній ділянці :36:118:6158, становлять - 245 633,00 дол. США.

Фінансування ОСОБА_9 вище зазначеного будівництва будинків підтверджується наступним:

29.11.2021 між ОСОБА_9 та ТОВ «БК БМЛ ГРУП» було укладено договір про надання послуг №29/11/2021, згідно п 1.2. Договору, нейменування послуг: будівництво приватного будинку. У відповідності до п.4.1 Договору загальна вартість Послуг за цим договором становить: 3 536 131 (три мільйонів п`ятсот тридцять шість тисяч 131 гривня), 00 коп.

29.11.2021 між ОСОБА_9 та ТОВ «БК БМЛ ГРУП» було укладено Договір про надання послуг № 30/11/2021, згідно п.1.2. Договору, найменування послуг: будівництво приватного будинку. У відповідності до п.4.1 Договору загальна вартість Послуг за цим договором становить: 3 536 131 (три мільйонів п`ятсот тридцять шість тисяч 131 гривня), 00 коп.

29.11.2021 між ОСОБА_9 та ТОВ «БК БМЛ ГРУП» було укладено Договір про надання послуг № 31/11/2021, згідно п.1.2. Договору, найменування послуг: будівництво приватного будинку. У відповідності до п.4.1 Договору загальна вартість Послуг за цим договором становить: 3 536 131 (три мільйонів п`ятсот тридцять шість тисяч 131 гривня), 00 коп.

Відповідно до протоколу огляду місцевості від 05.06.2025 встановлено, що дійсно на земельних ділянка з кадастровим номером :36:118:6156, :36:118:6157, :36:118:6158 в межах с. Новосілки Вишгородського району Київській області дійсно розташовані 3 (три) житлових будинки двоповерхові білого кольору які мають тераси та балкони на другому поверсі.

24.10.2025 під час додаткового допиту потерпілої ОСОБА_9 , було встановлено, що дійсно в листопаді 2021 ОСОБА_14 показував останній 2 земельні ділянки з кадастровими номерами :36:118:0208 та :36:118:0212 площею по 0,12 га. кожна, які в подальшому були об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :36:118:6155 площею 0,24 га. та в подальшому поділені на три земельних ділянки :36:118:6156, :36:118:6157, :36:118:6158 площею 0,08 га кожна.

Також в ході допиту ОСОБА_9 було пред`явлено вказаний протокол огляду місцевості від 05.06.2025 з фототаблицею, де остання вказала, що це дійсно вказані три будинки будувались за кошти останньої та три земельні ділянки були оформленні на ОСОБА_14 .

Відповідно до протоколу огляду від 07 липня 2025 сайту «OLX» було встановлено, що вказані будинки в с. Новосілки Вишгородського району Київської області перебували на продажі за суму 500 тис. доларів США.

Відповідно до протоколу огляду від 07.07.2025 вказаних будинків які розташовані в с. Новосілки Вишгородського району Київської області на земельні ділянці було встановлену таблицю «Продаж Будинків перша лінія р. Десна» та вказаний мобільний номер телефону НОМЕР_1 який відповідно до огляду від 07.07.2025 належить ОСОБА_10 . Тому є підстави вважати, що ОСОБА_10 здійснює продаж та реалізацію вказаних будинках.

Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно садовий будинок площею 177.8 кв.м. який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :36:118:6156 був переданий дружині ОСОБА_10 ОСОБА_12 відповідно до договору дарування серії та номер: 1022, виданий 15.07.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 . Та садовий будинок площею 177.8 кв.м. який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :36:118:6158 було продано ОСОБА_16 та ОСОБА_5 02.05.2025 на підставі договору купівлі продажу, серія та номер 447 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 .

Допитом свідка ОСОБА_17 встановлено, що останній перебував на посаді інженера ТОВ «БК БМЛ ГРУП» та дійсно в листопаді 2021 до ТОВ «БК БМЛ ГРУП» звернулася ОСОБА_9 з ОСОБА_18 , з метою будівництва трьох будинків, відповідно за наданими ОСОБА_9 проектами на земельних ділянках в с. Новосілки Вишгородського району Київської області за координатами 0:36:118:6156, 0:36:118:6157, 0:36:118:6158. Також останній зазначає, що ОСОБА_9 найняла окрему установу, яка здійснювала основний контроль після кожного етапу по будівництву, та грошовий розрахунок за виконання покладених на проведення робіт здійснювався виключно ОСОБА_9 .

Таким чином, понесені ОСОБА_9 витрати на здійснення спільного комерційного будівництва повністю підтверджуються зазначеними документами та іншими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно вимог ст. 98 КПК України у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що земельні ділянки з кадастровими номерами :36:118:6156 площею 0.08 га., на якій міститься садовий будинок загальною площею 177.8 кв.м., :36:118:6157 площею 0.08 га., на якій міститься садовий будинок загальною площею 177.8 кв.м. та :36:118:6158 площею 0.08 га., на якій міститься садовий будинок загальною площею 177.8 кв.м., мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, оскільки були об`єктами кримінально протиправних дій та можуть бути використані як доказ фактів та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

Начальник відділення СВ ОСОБА_4 та прокурор Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити, наклавши арешт на зазначене у клопотанні майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Представник власників майна ОСОБА_16 та ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання. Вказав, що власники майна є добросовісними набувачами та взагалі немає жодних письмових доказів, які б підтверджували б наявність домовленостей між ОСОБА_14 та ОСОБА_9 по будівництву будинків.

Власниця майна ОСОБА_5 підтримала думку свого представника та просила відмовити у задоволенні клопотання.

Представник власників майна ОСОБА_12 та ОСОБА_19 - ОСОБА_7 також заперечував щодо задоволення клопотання, у зв`язку із необгрунтованістю. Зазначив, що у кримінальному провадженні нікому не вручено підозру, а відтак клопотання про арешт майна мав подавати виключно прокурор, у зв`язку з цим, на його думку, було порушено встановлений порядок подачі клопотання, а також відсутні будь-які письмові докази обгрунтування клопотання про накладення арешту на земельні ділянки та садові будинки.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши учасників процесу, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як зазначено в клопотанні, арешт на майно необхідно накласти з метою забезпечення його зберігання та використання як речового доказу у справі. Постанова органу досудового розслідування про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні містить лише посилання на фактичні обставини справи, загальне формулювання та цитування норм КПК України, без посилання на конкретні дані, які дають достатні підстави для висновку про те, що вказане майно може містити інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні.

При цьому, доводи прокурора та слідчого про відповідність арештованого майна ознакам речового доказу є належним чином необґрунтованими та не підтвердженими.

Більш того, у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, а це, в свою чергу, підтверджує, що у цій справі орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Зрештою стверджуючи про ймовірне вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, орган досудового розслідування не надає доказів, які б давали можливість слідчому судді впевненість у тому, що вони можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у майбутньому.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на земельні ділянки та садові будинки, орган досудового розслідування не навів переконливих доводів щодо необхідності такого заходу. Зокрема, відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще 19.05.2025 року, і за цей час власники майна не вчиняли жодних дій, пов`язаних із відчуженням земельних ділянок.

Посилання ж на нібито спробу їх відчуження не може бути враховано, оскільки з доданих роздруківок із сайту ОLХ, де розміщено оголошення про продаж будинку в с. Новосілки Вишгородського району Київської області, неможливо встановити, що цей будинок розташований саме на земельній ділянці, яка є доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, в матеріалах клопотання взагалі відсутні письмові договори чи будь-які інши докази, які б підтверджували наявність домовленостей між ОСОБА_14 та ОСОБА_9 по взаєморозрахункам за будівництво будинків.

Звертаючись із клопотання про арешт майна слідчим та прокурором не обґрунтовано розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження та не оцінює наслідки арешту майна для його власників.

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора. Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого, прокурора довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який прокурор зазначає у своєму клопотанні.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурорм не доведено того, що стосовно будь яких осіб існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У межах вказаного кримінального провадження також не здобуто достатніх доказів та не доведено підстав, які б свідчили про необхідність накладення заборони на відчуження, передавання будь-яким фізичним особам, товариствам, установам, організаціям, підприємствам у власність, користування, в оренду, вказаного нерухомого майна.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Як установлено в судовому засіданні у кримінальному провадженні за №0000413 від 19.05.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України жодній особі не повідомлено про підозру.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Отже, з огляду на те, що у кримінальному провадженні №0000413 від 19.05.2025 року жодній особі не повідомлено про підозру, у відповідності до ч. 2 ст. 64-2 КПК України, звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна третіх осіб мав виключно прокурор.

Натомість у даному випадку клопотання подано слідчим за погодженням із прокурором, що свідчить про порушення встановленого процесуального порядку звернення до слідчого судді з клопотанням щодо накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що арешт майна на стадії досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні наразі не є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи та забезпечення виконання завдань кримінального провадження та приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання начальника відділення СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000413 від 19.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 24.11.2025 року о 12 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1