Номер провадження: 11-сс/813/2270/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 29.10.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001308 від 12.10.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 та накладений арешт із забороною розпорядження, відчуження та користування на автомобіль марки «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_1 , який на момент ДТП фактично перебував у володінні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який є власником за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 видане 22.03.2023 ТСЦ 8048, в також на електроскутер марки «Telbi ATJK», номер рами НОМЕР_3 , який на момент ДТП фактично перебував у володінні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та який є власником, виявлених та вилучених у ході проведення огляду місця ДТП.

Після проведення всіх необхідних експертиз слідчий суддя зобов`язав слідчого або прокурора у даному кримінальному провадженні повернути автомобіль марки «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_1 та електроскутер марки «Telbi ATJK», номер рами НОМЕР_3 - власникам на відповідальне зберігання.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, змінити ухвалу слідчого судді, а саме накласти арешт на транспортний засіб «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_1 , передавши його на відповідальне зберігання власнику, встановивши заборону на відчуження і розпорядження транспортного засобу, але дозволивши користування ним, попередивши власника про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, представник власника майна посилається на те, шо копію повного тексту ухвали він отримав 30.10.2025 року.

Вимоги апеляційної скарги представник власника майна мотивує тим, що визначений слідчим суддею спосіб арешту, а саме заборона користування, є надмірним та непропорційним втручанням у право власності. Представник вважає, що накладаючи арешт на автомобіль, слідчий суддя не розглянув можливість застосування менш обмежувального заходу, такого як передача автомобілю на відповідальне зберігання власнику, чим порушив право ОСОБА_8 на вільне володіння своїм майном.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи скарги; колегія суддів дійшла таких висновків.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 8 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК встановлено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Абзацом 2 ч.3 ст.395 КПК передбачено, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Із матеріалів судової справи вбачається, що розгляд клопотання прокурора здійснений в місцевому суді за відсутністю власника та його представника, а копію ухвали слідчого судді від 29.10.2025 року власник майна ОСОБА_8 отримав 30.10.2025 року (а.с.31).

Апеляційна скарга представником власника майна подана засобами поштового зв`язку 03.11.2025 року, тобто в межах 5-ти денного строку на апеляційне оскарження, з моменту отримання копії судового рішення.

За таких обставин слід констатувати, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді представником власника майна не пропущений, тому поновлення не потребує.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Із клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що 12.10.2025 року, приблизно о 09:10 год, в м.Одесі в районі перехрестя Фонтанської дороги та вул.Нафтовиків, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 , та електроскутера «Telbi ATJK» під керуванням водія ОСОБА_9 .

В результаті ДТП водій електроскутера ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований каретою швидкої медичної допомоги до КНП «МКЛ10» ОМР.

За даним фактом СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області від 12.10.2025 року до ЄРДР за №0001308 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 від 12.10.2025 року автомобіль «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_1 визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Статтею 98 КПК регламентовано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінюючи викладені в клопотанні прокурора про арешт майна обставини, апеляційний суд вважає, що автомобіль «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_1 - є матеріальним об`єктом, який міг зберегти на собі сліди злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а отже відповідає критеріям майна, на яке відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

У судовому засіданні прокурор повідомив та надав докази того, що в даному кримінальному провадженні слідчим призначена судова експертиза за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження».

За наведених обставин колегія суддів вважає, що на теперішній час у даному кримінальному провадженні існує обґрунтована потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою встановлення фактів чи обставин, які мають значення для проведення повного та всебічного досудового розслідування, зокрема шляхом детального дослідження автомобілю за участю спеціалістів (експертів) в галузі автотехніки. Метою арешту майна у даному випадку є збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Відповідно до ч.1, п.7 ч.2 ст.131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника автомобіля ОСОБА_8 , із метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема збереження слідів кримінального правопорушення, які може містити на собі транспортний засіб.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги представника власника майна адвоката ОСОБА_7 стосовно незаконності ухвали слідчого судді є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Також слід зазначити, що накладаючи арешт, слідчий суддя зобов`язав слідчого та прокурора повернути транспортні засоби власникам після проведення судових експертиз.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.117, 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 29.10.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001308 від 12.10.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3