ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/3998/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2043/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури на вирок Немишлянського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000187 від 23.04.2025,

в с т а н о в и л а:

Вироком Немишлянського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк, громадянина України, із неповною вищою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 24.04.2025 Комінтернівським районним судом м. Харкова за частиною 1 статті 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, визнано виним у вчинення кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі частини 2 та пункту 4 частини 3 статті 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. На підставі положень частини 1, 4 статті 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.04.2025 року, яким ОСОБА_7 засуджено до 2 (двох) років обмеження волі, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі положень статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

Згідно з пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини «РVР», без мети збуту, за наступних обставин.

Так, 23.04.2025, приблизно о 13 год. 00 хв., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , проходячи по вул. Олімпійська у м. Харкові, на відкритій ділянці місцевості, яка розташована неподалік від будинку № 10 Б по вищевказаній вулиці, на землі побачив згорток в ізоленті чорного кольору, в середині якого знаходився прозорий полімерний пакет з кристалоподібною речовиною. Після чого, ОСОБА_7 , як особа, яка раніше епізодично вживала психотропні речовини, підійшов до вказаного згортка з речовиною, взяв його в руки та побачив, що в середині нього знаходиться речовина білого кольору, яка є «закладкою» - психотропною речовиною «РVР».

Далі, ОСОБА_7 , достовірно розуміючи, що у даному полімерному пакеті знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв в руки згорток в ізоленті чорного кольору, в середині якого знаходився прозорий полімерний пакет з психотропною речовиною білого кольору, таким чином незаконно придбавши його, рушив з місця та почав незаконно зберігати його при собі, з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту.

Протиправні дії ОСОБА_7 , пов`язані із незаконним придбанням та зберіганням особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, без мети збуту були виявлені та припинені працівниками поліції, якими 23.04.2025 у період часу з 13 год. 54 хв. до 14 год. 08 хв. під час огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Олімпійська, 10 Б, у ОСОБА_7 в присутності понятих виявлено та вилучено прозорий полімерний пакет, в середині якого знаходилася кристалоподібна речовина білого кольору, масою: 0,4382 грам, яка згідно висновку судової експертизи дослідження матеріалів, речовин та виробів, за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» № СЕ19/121-25/10103-НЗПРАП від 30.04.2025 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP в складі наданої речовини, становить: 0,2866 грам.

Отже, всупереч вимогам Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав без мети збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 р. №770.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за частиною 1 статті 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 за частиною 1 статті 309 КК України призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 5 років із покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; пройти курс лікування від наркотичної залежності.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.04.2025 року виконувати самостійно.

Апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що призначене судом першої інстанції покарання у виді пробаційного нагляду може виконуватися лише реально та не відноситься до категорії покарань щодо яких може бути застосовано статтю 75 КК України, у зв`язку із наведеним, покарання на підставі частини 4 статті 70 КК України призначено неправильно. Крім того, прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 вже вдруге засуджується за кримінальні правопорушення, пов`язані із незаконним обігом наркотичних речовин, тому для контролю його поведінки важливу роль відіграє контроль з боку суспільства. Нове кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив за один день до постановлення попереднього вироку, тому доцільним є встановлення тривалого нагляду за обвинуваченим для забезпечення його виправлення та перевиховання. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого, який просив призначити йому штраф, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи в апеляційній скарзі не заперечуються, у зв`язку із чим колегія суддів на підставі частини 1 статті 404 КПК України, їх не перевіряє. Перевіряючи вирок щодо правильності призначення покарання, судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень частини 4 статті 70 КК України при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, що потягло неправильне застосування статті 75 КК України та призначення обвинуваченому покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого. Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за частиною 1 статті 309 КК України врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений вироком Комінтернівським районним судом м. Харкова від 24.04.2025 за частиною 1 статті 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та звільнений від його відбування із випробуванням строком на 1 рік; на диспансерному (профілактичному) обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, офіційно не працевлаштований, характеризується задовільно. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відповідно до статті 66 КК України, визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено. З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 за частиною 1 статті 309 КК України покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції даної статті, оскільки таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 23.04.2025, тобто за день до постановлення вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.04.2025, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі частини 4 статті 70 КК України, із звільненням ОСОБА_7 від відбування остаточного покарання із випробуванням строком на 1 рік.

Однак такі висновки суду першої інстанції не узгоджуються із положеннями КК України та висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 у справі 760/26543/17, що потягло неправильне застосування частини 4 статті 70 КК України та безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі статті 75 КК України. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Положення статті 75 КК України можуть бути застосовані при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 у справі 760/26543/17, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення частини 4 статті 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно. У зв`язку із наведеним, враховуючи, що пробаційний нагляд є тим видом покарання, при призначенні якого не можуть бути застосовані положення статті 75 КК України, суд першої інстанції помилково при призначенні покарання застосував частину 4 статті 70 КК України, яка не підлягає застосуванню, та статтю 75 КК України, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 413 КПК України є застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, та відповідно до пункту 4 частини 1 статті 420 КПК України потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання та є підставою для скасування вироку суду в частині призначеного покарання.

У зв`язку із наведеним, вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.04.2025 року підлягає самостійному виконанню. Призначення обвинуваченому за частиною 1 статті 309 КК України покарання у виді пробаційного нагляду не оспорюється стороною обвинувачення. Разом з тим, прокурор вважає, що обвинувачений потребує встановлення більш тривалого контролю за його поведінкою, з чим погоджується суд апеляційної інстанції та вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити більш тривалий строк пробаційного нагляду, аніж було призначено судом першої інстанції, враховуючи, що обвинувачений за день до постановлення вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.04.2025, а саме 23.04.2025, вчинив аналогічне кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин. Однак підстав для призначення пробаційного нагляду на строк 5 років, як просить прокурор, судом апеляційної інстанції не встановлено та стороною обвинувачення, з урахуванням обставини інкримінованого правопорушення, не обгрунтована необхідність призначення обвинуваченому найбільшого строку пробаційного нагляду, визначеного санкцією частини 1 статті 309 КК України. Щодо вимоги прокурора про покладення на обвинуваченого обов`язку пройти курс лікування від наркотичної залежності, суд апеляційної інстанції зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліках у лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України притягається вдруге, підстав вважати, що він потребує лікування від наркотичної залежності не встановлено, у зв`язку із чим, колегія суддів не вбачає підстав для покладення на обвинуваченого такого обов`язку. Одночасно суд апеляційної інстанції зауважує, що не встановлено достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого виду покарання, а саме штрафу, про що просив обвинувачений, оскільки такий вид покарання буде недостатнім для досягнення мети покарання, попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, а обвинувачений, на переконання колегії суддів, потребує контролю за його поведінкою з боку уповноважених органів. Відповідно частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1, частини 2 статті 409 КПК України, пункту 2 частини 1 статті 413, і відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 420 КПК України і слід ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання відповідно до положень статті 65 КК України, з урахування тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідків і даних про особу обвинуваченого.

Керуючись статтями 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Немишлянського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року - скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за частиною 1 статті 309 КК України покарання у виді прбаційного нагляду на строк 1 рік 6 місяців. На підставі частини 2 та пункту 4 частини 3 статті 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.04.2025 року виконувати самостійно.

В решті вирок Немишлянського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: