УХВАЛА

25.12.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі суду кримінальне провадження №0000582 відносно ОСОБА_2 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисників адвокатів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 на 60 днів в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ризики, передбачені п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Дане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, на строк до 8 років, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є всі підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду. На думку прокурора обвинувачений ОСОБА_2 може незаконно впливати на свідків, а, враховуючи суть обвинувачення, вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, приймаючи до уваги відомості про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, існує ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_2 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, просили суд змінити запобіжний захід на інший, більш м`який його вид.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акта, зміст клопотання прокурора та долучених до нього доказів на підтвердження наявних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що на цей час є всі підстави для задоволення клопотання прокурора, виходячи з наступного.

Так, відповідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_2 продовжує обвинувачуватися в тому, що він, будучи військовослужбовцем, перебуваючи поза межами розташування військової частини, в місті Дніпрі, предметом, схожим на серп, умисно наніс не менше двох ударів в область тулубу потерпілого ОСОБА_7 , заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя потерпілого в момент заподіяння.

Як вже було встановлено судом з досліджених документів солдат ОСОБА_2 самовільно залишив місце служби військову частину НОМЕР_1 , у зв`язку із чим останньому з 03.05.2024 призупинено виплату грошового забезпечення, а з 04.05.2024 виключено з продовольчого забезпечення. У відповідності до витягу із наказу командира НОМЕР_2 бригади охорони від 13.05.2024 № 33-РС солдат ОСОБА_2 звільнений із займаної посади та зарахований у розпорядження командира НОМЕР_2 бригади охорони Державної спеціальної служби транспорту з 13.05.2024, оскільки самовільно залишив місце служби 03.05.2024, а згідно листа командира військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 03.05.2024 самовільно залишив місце служби та до військової частини з рапортом про наявність підстав для звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» або ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - не звертався. На цей час згідно витягу з ЄРДР від 05.08.2024 за № 0000371 внесено відомості за ч. 4 ст. 408 КК України про те, що солдат в.ч. НОМЕР_1 ОСОБА_2 в умовах воєнного стану з метою ухилитись від проходження військової служби не прибув до місця постійної дислокації підрозділу військової служби в.ч. НОМЕР_1 .

Таким чином, враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_2 обвинувачення, а також факт самовільного залишення солдатом ОСОБА_2 місця служби, під час якого останній обвинувачується в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому із застосуванням предмету, схожого на серп, є достатні підстави вважати, що, зважаючи на ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у вищевказаному кримінальному правопорушенні, ОСОБА_2 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, може переховуватися від суду і вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. 1) та п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, що, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_2 , володіючи відомостями щодо осіб свідків, які ще не допитані, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів чи відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України.

При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує і ту обставину, що протягом перебування обвинуваченого під вартою будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.

Також суд, зважаючи на вік та стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, наявність на утриманні матері похилого віку, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, вважає, що вказані відомості про особу ОСОБА_2 в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому підстав для заміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, про що суд просила сторона захисту, не вбачається.

Крім того, суд вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_2 по цей час має статус військовослужбовця, відповідно застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до військовослужбовця буде суперечити приписам ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з п. 1) ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, не визначається, оскільки ОСОБА_2 обвинувачується щодо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 199, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 22.02.2026 включно в умовах гауптвахти.

Вручити копію ухвали учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисниками, прокурором, потерпілим безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя: ОСОБА_1