Номер провадження: 11-сс/813/1908/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12.09.2025 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньою медичною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, до затримання займаючого посаду начальника відділу кадрів Комунального підприємства ЖКС «Порто-Франківський, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000016 від 07.03.2025 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до 10.11.2025 року, без визначення розміру застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн..

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- ризики заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені жодним доказом, пред`явлена підозра необґрунтована;

-слідчим суддею при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, оскільки її положення не вказують на виключність застосування тримання під вартою до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України;

- суд не прийняв до уваги дані про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, на утриманні неповнолітніх дітей, один з яких є дитиною з інвалідністю.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Згідно з вимогами ст.12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 слідчий суддя дотримався вимог ст.199 КПК, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, на виконання вимог ст.178 КПК України слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа, відомості про неї в їх сукупності з урахуванням сімейного стану, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення за пред`явленим повідомленням про підозру. Також надано оцінку доводам сторони обвинувачення про існування обставин, які як свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, так і що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою

ОСОБА_7 16.07.2025 року о 16:30 годині був затриманий в порядку ст.ст.208, 615 КПК України.

17.07.2025 року ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду міста Одеси відносно ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без внесення застави. Строк дії ухвали суду припиняє свою дію 13.09.2025р.

При цьому, слідчий суддя врахував, що ухвалою слідчого судді від 12.09.2025 року продовжено строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження до 6 місяців, тобто до 16.01.2026 року, оскільки завершити досудове розслідування у двомісячний строк не надалося можливим, у зв`язку із значним об`ємом та складністю кримінального провадження, тривалістю проведення призначених почеркознавчих експертиз з урахуванням завантаженості експертних установ, а також необхідністю в проведенні наступних слідчих дій: звернутися до апеляційного суду з клопотанням про розсекречення ухвал слідчого судді, якими надавалися дозвіл на проведення НСРД; отримати легалізовані матеріали проведених негласних слідчих (розшукових) дій, опрацювати та долучити до кримінального провадження в якості письмових доказів; отримати висновки призначених експертиз, відповідь на доручення, а саме аналітичну довідку інформації отриманої у порядку тимчасового доступу в операторів стільникового зв`язку щодо абонентських з`єднань підозрюваних, свідків; допитати інших свідків, які обізнані про обставини, які встановлюються під час досудового розслідування, зокрема працівників та службових осіб КП «ЖКС «Порто-Франківський»; а також провести інші слідчі дії, в яких може виникнути необхідність під час досудового розслідування, повідомити про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, ознайомити сторони кримінального провадження з матеріалами кримінального провадження, відкрити їх в порядку ст.290 КПК України, скласти та вручити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000016 від 7.03.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.5 ст.426-1; ч.1 ст.114-1 КК України.

Так, достовірно відомо, що у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України на території України оголошений воєнний стан відповідно Указу Президента України за №64/2022 від 24.02.2022 року та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" за №2102-ІХ від 24.02.2022р., який неодноразово продовжений до теперішнього часу,

Будучи обізнаними з нормативними актами, положеннями чинного законодавства та обставинами сьогодення, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у невстановлені час та дату, але не пізніше травня 2024 року, ОСОБА_10 , обіймаючи посаду в.о. директора Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто- Франківський», діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , вирішили здійснити перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом зменшення мобілізаційного ресурсу, а саме здійснити безпідставне бронювання від мобілізації осіб призовного віку, які підлягають мобілізації.

Так, у період 2024 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_10 з метою встановлення формальних трудових відносин прийняв до зазначеного комунального підприємства працівників, якими не виконуватимуться обов`язки за відповідними посадами, задля унеможливлення застосування до таких працівників заходів мобілізаційного характеру та зниження мобілізаційного ресурсу, шляхом їх подальшого незаконного бронювання, а саме: ОСОБА_11 , якого наказом №125/1-л від 23.09.2024р. з 24.09.2024 року призначено на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями виробничої дільниці №3; ОСОБА_12 , якого наказом №156/7-л від 29.11.2024р. з 2.12.2024р. призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3р. виробничої дільниці №7; ОСОБА_13 , якого наказом №94/1-л від 31.07.2024р. з 1.08.2024р. призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3р. виробничої дільниці № 4, ОСОБА_14 , якого наказом №104-л від 15.08.2024р. з 16.08.2024р. призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3р. виробничої дільниці №3; ОСОБА_15 , якого наказом №109-л від 21.08.2024р. з 22.08.2024р. призначено на посаду штукатура 3р. виробничої дільниці №8; ОСОБА_16 , якого наказом №21-л від 16.09.2024р. з 17.09.2024р. призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3р. виробничої дільниці №7; ОСОБА_17 , якого наказом №39-л від 7.04.2024р. з 8.04.2025р. призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3р. виробничої дільниці №4; ОСОБА_18 , якого наказом №108-л від 20.08.2024р. з 21.08.2024 року призначено на посаду слюсаря- сантехніка 3р. виробничої дільниці №5; ОСОБА_19 , якого наказом №124/1-л від 20.09.2024р. з 23.09.2024 року призначено на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями виробничої дільниці №3; ОСОБА_20 , якого наказом №124-л від 20.09.2024р. з 23.09.2024 року призначено на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями виробничої дільниці №6; ОСОБА_21 , якого наказом №22-л від 7.02.2025р. з 10.02.2025 року призначено на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями виробничої дільниці №7; ОСОБА_22 , якого наказом №15/2-л від 29.01.2025р. з 3.02.2025 року призначено на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями виробничої дільниці №7; ОСОБА_23 , якого наказом №61/1-л від 16.05.2024р. з 17.05.2024 призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3р. виробничої дільниці №7; ОСОБА_24 , який з 6.08.2024 перебуває на посаді слюсаря-сантехніка 3р. виробничої дільниці №2.

Надалі, протягом 2025 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, перебуваючи у невстановленому місці, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з використанням Порталу Дія, шляхом накладання електронного підпису, з метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом зменшення мобілізаційного ресурсу, безпідставно забронювали прийнятих ОСОБА_10 протягом 2024 2025 року зазначених 14 працівників Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», які не виконували обов`язки за посадою і були формально працевлаштовані, про що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 було достовірно відомо, унеможливлюючи таким чином здійснення відносно даних працівників заходів мобілізаційного характеру.

Колегія суддів визнає непереконливими доводи сторони захисту стосовно необґрунтованості підозри ОСОБА_7 за ч.1 ст.114-1 КК України.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви №№ 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32, рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175).

Від фактів, які є причиною виникнення підозри не вимагається такого ж рівня переконливості, як від тих, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку. Крім того, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Оскільки на цій стадії встановлено нижчі критерії до стандарту доказування, які зобов`язують слідчого суддю з`ясувати лише наявність достатніх доказів, які виправдовують необхідність здійснення досудового розслідування та не передбачають обов`язку встановлення вини конкретної особи, на переконання апеляційного суду, у даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, тому підозра у вчиненні останньою зазначеного злочину є обґрунтованою.

У даному кримінальному провадженні обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.07.2025р.; протоколами проведених негласних слідчих (розшукових) дій; протоколами, складеними за результатами проведених санкціонованих обшуків; протоколами допитів свідків, у тому числі посадових осіб КП «ЖКС «Порто-Франківський»; протоколами оглядів вилучених під час санкціонованих обшуків предметів та іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені вище докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 .

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, існуючий в даному кримінальному провадженні ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який обґрунтовує необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_25 не зменшився та не відпав.

На думку апеляційного суду, обставини даного кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд не погоджується із посиланнями сторони захисту про те що оскільки на даний час ОСОБА_7 звільнений з посади, підприємство на якому він працював, втратило статус критично важливого, а тому ризики у даному кримінальному провадженні відсутні, з огляду на наступне.

Також, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про те, що на даний час існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у незаконному впливі на свідка, у цьому ж кримінальному провадженні покази якого мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, що дає підстави вважати, що підозрюваний для уникнення кримінальної відповідальності, перебуваючи на свободі, зможе самостійно або через інших осіб незаконно впливати на допитаного, а також ще не допитаних свідків у цьому провадженні, з метою зміни або відмови від дачі останніми свідчень.

Крім цього, враховуючи підозру у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, у тому числі з корисливих мотивів,підозрюваний може вдатися до повторної спроби вчинення кримінального правопорушення, а тому апеляційний суд вважає що також існує ризик вказаний в п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, як встановлено раніше апеляційним судом, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у здійсненні певного комплексу дій для досягнення мети, а саме унеможливлення відносно окремих осіб здійснення заходів мобілізаційного характеру, у тому числі з корисливих мотивів, які мали тривалий та систематичний характер, а тому посилання сторони захисту на те, що на даний час ризики, припинили існувати у зв`язку із втратою займаної посади, є необґрунтованими.

Окрему увагу слід звернути на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено до теперішнього часу.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» № 2198-IX (з подальшими змінами) були внесені істотні зміни щодо запобіжних заходів. Зокрема, ст.176 КПК України було доповнено новою частиною 6 наступного змісту: «Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109114-2, 258258-6, 260, 261, 437442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 цієї статті».

Пункт 5 ч.1 ст.177 КПК України встановлює, що тримання під вартою є запобіжним заходом.

За таких обставин в умовах введеного на території України воєнного стану до ОСОБА_7 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, може бути застосований лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Стосовно доводів сторони захисту щодо можливості визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає наступне.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено до теперішнього часу.

За таких обставин суди здійснюючи кримінальне провадження, в тому числі, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження мають застосовувати і керуватись спеціальними нормами кримінального процесуального закону, які врегульовують процесуальні дії суду в умовах воєнного стану.

Відповідно до діючої редакції абз.3 ч.4 ст.183 КПК, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.114-1 КК України.

Колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту стосовно того, що законодавцем визначено право, а не обов`язок суду щодо не визначення розміру застави в кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ст.114-1 КК України.

Водночас оцінюючи можливість визначення застави, колегія суддів враховує, що в даному кримінальному провадженні, злочин у вчиненні якого оголошено підозру ОСОБА_7 , пов`язаний з перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Враховуючи характер інкримінованих підозрюваному дій, з метою нівелювання існуючого ризику переховування підозрюваного від суду, а також інших дій, визначених ч.1 ст.177 КПК, колегія суддів вважає, що на даний час, існують достатні підстави для продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки на даній стадії саме такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та слугуватиме виконанню положень ст.2 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів сторони захисту стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 32, 303, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12.09.2025 року відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000016 від 07.03.2025 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114 -1 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4