ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/969/26 Справа № 191/2378/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0000024 від 03.02.2022 про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який не досяг віку кримінальної відповідальності, у вчинені суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК)

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_9

представника органу опіки та піклування ОСОБА_10

представника сектору ювенальної превенції ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року клопотання прокурора задоволено, застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановлено особливі вимоги до поведінки, а саме: справно відвідувати навчальний заклад, заборонити з 20-00 години перебувати у кафе та закладах, де продають алкогольні напої на розлив. Строк застосування заходів виховного характеру визначити до досягнення ОСОБА_7 повноліття, а саме до 21.04.2026.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що малолітній ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я та з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

ОСОБА_7 будучи особою, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.187 КК України за наступних обставин: приблизно о 10 годині 50 хвилин, 02 лютого 2022 року, малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , достовірно знаючи, що малолітній ОСОБА_12 перебуває за місцем свого мешкання: АДРЕСА_2 , та в нього можуть бути грошові кошти, визначив його як об`єкт свого злочинного посягання, та в цей час у ОСОБА_7 виник прямий злочинний умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для здоров`я, та з погрозою застосування насильства небезпечного життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло малолітнього ОСОБА_12 .

У цей же день та час, реалізуючи свій злочинний умисел. ОСОБА_7 постукав у вхідні двері кв. АДРЕСА_3 , дочекавшись поки з середини квартири відчиниться замок вхідних дверей, різким поштовхом ОСОБА_7 відчинив двері, при цьому нанісши ними удар в область правої брови ОСОБА_12 , від якого останній впав на підлогу, а ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбою та усвідомлюючи, що від удару у потерпілого ОСОБА_12 відсутня можливість з його боку до подальшого супротиву, діючи умисно, з корисливих мотивів, погрожуючи предметом, схожий на ніж та погрожуючи ним, почав вимагати передати йому грошові кошти в сумі 200 гривень.

Усвідомлюючи реальну загрозу для свого життя та здоров`я ОСОБА_12 не став чинити йому супротив, виконав його вимогу та передав 200 гривень ОСОБА_7 , після чого останній покинув місце скоєння суспільно небезпечного діяння.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани шкіри правої брови, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, малолітній ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я та з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури просить ухвалу суду змінити, заборонити ОСОБА_7 перебувати у кафе та закладах, де продають алкогольні напої на розлив з 2000 години вечора до 06-00 години ранку кожної доби, в іншій частині ухвалу залишити без змін.

При цьому посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, з посиланням на положення ч. 2 ст. 105 КК, вважає, що cуд, обмеживши дозвілля неповнолітнього ОСОБА_7 та встановивши особливі вимоги до поведінки в частині заборони з 20-00 години перебувати у кафе та закладах, де продають алкогольні напої на розлив, не встановив кінцевого терміну в часі вказаної заборони, не вказав часу закінчення цього обмеження для неповнолітнього, чим порушив принцип юридичної визначеності.

Позиції учасників судового провадження.

У призначене судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 та його законний представник не з`явились.

Представник органу опіки та піклування Синельниківської міської ради повідомила суду, що законний представник ОСОБА_7 померла, на підтвердження чого долучила до матеріалів справи свідоцтво про смерть ОСОБА_13 (серія НОМЕР_1 від 22.01.2026) та наказ начальника служби у справах дітей Синельниківської міської ради від 27.01.2026 про тимчасове влаштування ОСОБА_14 у сім`ю рідного брата.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури, просив її задовольнити на зазначених у ній підставах не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_7 та його законного представника. Просив скасувати ухвалу суду від 12.12.2025 про внесення виправлень, оскільки вказаною ухвалою фактично виправлено зміст судового рішення.

Захисник не заперечував проти розгляду справи за відсутності свого підзахисного та його законного представника, просив розглянути апеляційну скаргу прокурора та вирішити питання про скасування ухвали про внесення виправлень на розсуд суду.

Представники органу опіки та піклування та представник сектору ювенальної превенції не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Враховуючи думку учасників справи, положення ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів вважає можливе провести апеляційний розгляд справи за даної явки учасників справи.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого суспільно небезпечного діяння, в апеляційні скарзі не спорюються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги заступника керівника обласної прокуратури щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК, примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 105 КК передбачає, що у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Разом з цим, у частині третій вказаної вище статті законодавцем визначено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

П. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» визначено, що обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК ( 2341-14 ) суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість останнього має бути достатньою для виправлення неповнолітнього. На практиці обмеження дозвілля чи інші особливі вимоги щодо поведінки неповнолітнього можуть установлюватися на декілька місяців, що пов`язано, наприклад, із необхідністю пройти курс лікування від алкоголізму, наркоманії, токсикоманії, позбутися інших шкідливих для здоров`я звичок або закінчити навчання в школі, одержати професійні навики та працевлаштуватися (іноді - і на певний період після цього).

В порушення зазначених вимог суд першої інстанції постановляючи ухвалу про застосування відносно ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля, зокрема, заборони з 20-00 години перебувати у кафе та закладах, де продають алкогольні напої на розлив, залишив поза увагою та не визначив кінцевого терміну в часі вказаної заборони, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню.

Доводи прокурора є обґрунтованими, оскільки суд не вказав часу закінчення цього обмеження для ОСОБА_7 , чим порушив принцип юридичної визначеності.

Зазначені висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09.10.2023 справа №233/2288/22, провадження №51-4971км23.

Допущені судом першої інстанції порушення під час ухвалення судового рішення призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого ухвала суду підлягає зміні в частині визначення часу закінчення обмеження для особи.

Колегія суддів вважає твердження прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону слушними.

За приписами ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у разі: зміни правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке діяння, пом`якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими в частині встановлення закінчення часу заборони ОСОБА_7 перебування у кафе та закладах, де продають алкогольні напої на розлив, та підлягає задоволенню в цій частині, а ухвала суду першої інстанції зміні.

Разом з цим, вирішуючи питання про зміну ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути клопотання прокурора про скасування ухвали суду першої інстанції про внесення виправлень в ухвалі суду про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , яка постановлена 12.12.2025.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Сформованою усталеною практикою Верховного Суду викладеною у постановах Касаційного кримінального суду від 07.03.2024 справа №446/1917/16-к, провадження №51-2749км22; від 11.04.2024 справа №454/3628/20, провадження №51-2749км22 визначено, що однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив рішення, після його проголошення не має права його змінити або скасувати.

Опискою вважається зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) помилка, яка допущена під час його письмово вербального викладу, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації (помилка у правописі, у розділових знаках тощо), що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер, до таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків.

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Очевидною арифметичною помилкою визнається помилка у вчиненні результату підрахунку: пропущення цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки. Не є арифметичними помилками, а отже, не може бути виправлене в порядку, передбаченому цією статтею, застосування неправильних методик підрахунку, а так само застосування неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.

Таким чином, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторони, прізвища особи тощо), проте в жодному випадку не дозволяється під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви судового рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України, за власної ініціативи винесено на розгляд питання про виправлення описки у резолютивній частині ухвалу від 21.11.2025, а саме постановлено у резолютивній частині ухвали абзац 2 викласти в наступній редакції: «Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановити особливі вимоги до поведінки, а саме: справно відвідувати навчальний заклад, заборонити з 20-00 години до 06-00 години наступного дня, перебувати у кафе та закладах де продають алкогольні напої на розлив.».

Постановлена місцевим судом ухвала від 12 грудня 2025 року, якою внесено зміни у резолютивну частину ухвали та замінено час застосування визначеного судом заходу виховного характеру, не ґрунтується на законі, оскільки виправлення допущених в ухвалі описок допускається, якщо це не стосується зміни суті судових рішень. Натомість вирішення питання щодо допущених місцевим судом порушень при зміні часу заходу виховного характеру не може бути виправлено шляхом внесення змін в резолютивну частину ухвали.

Отже, під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які призвели до порушення гарантії правової визначеності, «незмінності судового рішення», що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК є підставою для скасування ухвали про виправлення описки.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_7 змінити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановити особливі вимоги до поведінки, а саме: справно відвідувати навчальний заклад, заборонити з 20-00 години вечора до 06-00 години ранку кожної доби перебувати у кафе та закладах, де продають алкогольні напої на розлив.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2025 року про внесення виправлень скасувати.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4