ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1978/25
Провадження №1-кс/477/1404/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

23 грудня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000025 від 26 травня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді застави, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в м. Дніпропетровськ, зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , з вищою освітою, фізичної особи-підприємця, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 240 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2025 року слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №00000025 від 26 травня 2025 року із клопотанням про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у виді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, визначених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000025 від 26 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 240 КК України.

У цьому кримінальному провадженні 20 жовтня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за частиною третьою статті 240 КК України, тобто у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Оскільки інкриміноване ОСОБА_5 , кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжкого злочину, з урахуванням особи підозрюваного, слідчий вважає наявні підстави для обрання йому запобіжного заходу у виді застави для запобігання ризикам переліченим у частині першій статті 177 КПК України.

Зокрема слідчий посилається на наявність ризиків визначених пунктом 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, які і дають підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки.

У судовому засіданні прокурор групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 повністю підтримав клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на ключові аспекти клопотання, а саме на доведеність обґрунтованості підозри та наявні ризики, що дають підстави для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого та просили відмовити у його задоволенні з огляду на недоведеність існування ризиків зазначених слідчим у поданому клопотанні. Однак, просили в разі застосування запобіжного заходу, визначити розмір застави у мінімальному розмірі, передбаченому пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України.

Заслухавши доводи прокурора, підозрюваного та його захисника, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 240 КК України, за фактом незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення на території Миколаївської області, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 травня 2025 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №00000025 від 24 вересня 2025 року.

За встановлених органом досудового розслідування обставин вбачається, що ОСОБА_8 , будучи директором ТОВ «УКРЮГЕКОПРОМ» та ТОВ ««УКРПРОМ-СТАР» встановив наявність на території земельної ділянки по вул. Суворова, 5/1 у місті Снігурівка Баштанського (Снігурівського) району Миколаївської області артезіанської свердловини глибиною 70 метрів, придатної для видобування підземних вод.

Розуміючи, що для видобування підземних вод як корисних копалин загальнодержавного значення необхідне отримання спеціального дозволу на користування надрами, з метою отримання прибутку ТОВ «УКРЮГЕКОПРОМ» та ТОВ «УКРПРОМ-СТАР», а також уникнення від сплати обов`язкових платежів, пов`язаних із надрокористуванням, у ОСОБА_8 та ОСОБА_5 виник злочинний умисел на незаконне видобування підземних вод з подальшим їх фасуванням та реалізацією населенню під торговою маркою «Снігурівська».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , діючи умисно за попередньою змовою, без отримання спеціального дозволу на користування надрами вказаними підприємствами, облаштував свердловину в м. Снігурівка по вул. Суворова, 5/1 засобами видобування води, за допомогою якого, у період не пізніше з 01 січня 2023 року по 20 вересня 2025, здійснили добування підземних вод з подальшим їх потраплянням до попередньо встановлених резервуарів та засобів очищення, які після їх очищення, потрапляли на лінію розливу та фасування води, у тару об`ємами 2, 6 та 18.9 літрів.

Отриману в результаті незаконного видобування воду, після її розливу та фасування у бутильовану тару, марковано етикеткою під торговою маркою «Снігурівська», та в подальшому ОСОБА_8 , ОСОБА_5 забезпечено реалізацію населенню незаконно видобутої води та фасованої у бутильовану тару під торговою маркою «Снігурівська» за місцем виробництва по вул. Суворова, 5/1, м. Снігурівка, Баштанський район Миколаївська область, а також у 2 пунктах розливу у виді малих архітектурних форм, які розміщено у місті Снігурівка Баштанського району Миколаївської області по вул. Суворова, між будинками № 92 та № 110, та між будинками № 83 та № 85 по вул. Центральній.

За вказаного, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , в порушення вимог вищевказаного законодавства України, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, використовуючи юридичні особи - ТОВ «УКРЮГЕКОПРОМ» та ТОВ ««УКРПРОМ-СТАР», упродовж 2023-2025 років здійснив незаконне видобування підземних вод зі свердловини по вул. Суворова, 5/1 у м. Снігурівка, Баштанського району Миколаївської області, які є корисними копалинами загальнодержавного значення.

Внаслідок протиправної діяльності групи осіб незаконно видобуто 102477,6 м3 підземних вод, в результаті чого, державі спричинено збитки у розмірі 120718612,8 грн

Своїми умисними діями, ОСОБА_5 ймовірно вчинив злочин, передбачений частиною третьою статті 240 КК України.

Встановивши під час досудового розслідування обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу до підозрюваного.

Вирішуючи клопотання в межах доводів учасників судового провадження, слідчий суддя виходить з такого.

Загальний порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження врегульовано главою 10 розділу ІІ КПК України, який визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з частиною першою статті 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до визначення, наведеного у частині першій статті 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, за змістом частини другої статті 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено частиною першою статті 178 КПК України.

Згідно з положеннями статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За аналізом положень указаних вище норм вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчому судді необхідно перевірити обставини набуття підозрюваним відповідного статуту, обґрунтованість цієї підозри, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також неможливість застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

За змістом повідомлення про підозру від 20 жовтня 2025 року вбачається, що підозрюваному ОСОБА_5 цього ж дня з дотриманням положень статі 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 240 КК України, тобто у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вказані обставини, щодо дотримання порядку повідомлення про підозру не заперечуються й учасниками кримінального провадження.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя, враховуючи статті 8, 9 КПК України, керується позиціями Європейського суду з прав людини.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, пункт 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28 жовтня 1994 року, пункт 55).

Долучені до клопотання слідчим докази, зібрані у ході досудового розслідування, зокрема: протокол допиту свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії- контроль за вчиненням злочину у формі контрольованої закупки № 5320т/55/113-2025 від 21 серпня 2025 року; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії- контроль за вчиненням злочину у формі контрольованої закупки № 5321т/55/113-2025 від 21 серпня 2025 року; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії- контроль за вчиненням злочину у формі контрольованої закупки № 5319т/55/113-2025 від 21 серпня 2025 року; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії- аудіо, відеоконтролю особи № 5317т/55/113-2025 від 21 серпня 2025 року; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії- аудіо-, відеоконтролю особи № 5318т/55/113-2025 від 21 серпня 2025 року; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії- аудіо-, відеоконтролю особи № 5316т/55/113-2025 від 21 серпня 2025 року; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії- зняття інформації з електронних комунікаційних мереж № 5412т/55/113-2025 від 27 серпня 2025 року; лист Державної служби Геології та нард України № 6373/03-4/2-25 від 28 серпня 2025 року; розрахунок розміру збитків заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами від 19 вересня 2025 року наданим Державною екологічною інспекцією Південно-Західного регіону (Миколаївська та Одеська області); інформація з НАЗК від 10 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , інші матеріали кримінального провадження у їх сукупності, свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого третьою статті 240 КК України та в силу положень частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

Досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

На даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів.

З огляду на вказане, слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених пунктом першим частини першої статті 194 КПК України.

Щодо ризиків кримінального провадження, то відповідно до змісту клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу та пояснень прокурора, що надані ним у судовому засіданні вбачається, що в обґрунтування наявності підстав, для застосування до підозрюваного запобіжного заходу на виконання приписів пункту 2 частини першої статті 194 КПК України, зазначено про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме ризики, які дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати та спотворити будь-яку з речей та документів; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Оцінюючи наведені слідчим ризики на предмет їх реальності, в сукупності з наданими у судовому засіданні поясненнями прокурора, слідчий суддя вважає не доведеним наявність ризиків, передбачених пунктом 1, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, з наступних підстав.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування, слідчий та прокурор фактично посилаються лише на тяжкість покарання.

У свою чергу з усталеної судової практики вбачається, що тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, зумовленим можливістю перераховування від слідства та/або суду.

ЄСПЛ у своїх рішеннях (справа «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») неодноразово наголошував, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

У пункті 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Подвезько проти України» (Заява № 74297/11), суд встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними.

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого пункту 1 частини першої статті 177 КПК України.

Крім того, указана слідчим та прокурором обставина, щодо тяжкості інкримінованого підозрюваному правопорушення, не може оцінювати в якості ризику, так як вказана обставина повинна бути оцінена лише відповідно до положень статті 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

При цьому, перевіряючи доводи щодо ризику втечі та можливого переховування від органів досудового розслідування, слідчий суддя враховує і ту обставину, що ОСОБА_5 20 жовтня 2025 року був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за частиною третьою статті 240 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

З часу повідомлення ОСОБА_5 про підозру, останній проявляв належний рівень процесуальної поведінки, прибував на виклики слідчого, що підтверджено прокурором безпосередньо у судовому засіданні.

Після повідомлення про підозру від 20 жовтня 2025 року, органом досудового розслідування не вживалося заходів щодо застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу більше ніж два місяці.

Крім цього, ОСОБА_5 як підозрюваний раніше брав участь у судових засіданнях в приміщенні Вітовського районного суду Миколаївської області під час розгляду клопотань органудосудового розслідування, тобто з`являвся на виклики слідчого судді.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , маючи статус підозрюваного у кримінальному провадженні з 20 жовтня 2025 року не вчинив дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування та суду, підстав вважати, що на даний час, останній, внаслідок тяжкості покарання, вчинятиме дії, що охоплені пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, немає.

Доводи слідчого та прокурора в цій частині не містять належних доказів ймовірності існування указаного ризику.

При цьому, слід врахувати й послідовну практику ЄСПЛ в цих питаннях, який в багатьох своїх рішеннях, зокрема, в рішеннях «Ноймайстер проти Австрії» та «Мамедова проти Росії», використовує стандарт, за яким ризик втечі чи спроб ухилення від кримінальної відповідальності зменшується зі збігом часу.

Тому, з урахуванням того, що після повідомлення ОСОБА_5 про підозру пройшов досить тривалий час та ним не вживалися заходи щодо переховування від слідства та суду наявність зазначеного ризику виглядає ще менш переконливою.

Що стосується ризику, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 177 КПК України, а саме щодо можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то вказаний ризик слідчим суддею як і підстави його обґрунтування взагалі не беруться до уваги, з огляду на абстрактність викладених у ньому доводів.

Так, ні слідчим, ні прокурором не зазначено про існування яких саме осіб йдеться у цьому ризику. Долучені до клопотання матеріали не свідчать про наявність у цьому кримінальному провадженні третіх осіб, щодо яких здійснюється досудове розслідування за викладеними фактами що інкримінуються підозрюваному, а також щодо осіб, які перевіряються на предмет причетності до його вчинення.

Слідчим у клопотанні зазначено загальне формулювання ризику інформування інших осіб про перебіг досудового розслідування, що свідчить про абстрактний, надуманий характер таких доводів.

За вказаного, доводи слідчого про існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та ризику переховування від органу досудового розслідування та суду не знайшли свого підтвердження у матеріалах клопотання та під час його розгляду.

Оцінюючи доводи органу досудового розслідування на предмет наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя також дійшов висновку про його необґрунтованість з огляду на те, що діяльність з приводу видобування корисних копалин загальнодержавного значення припинена органом досудового розслідування восени 2025 року. Підстав вважати, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 продовжують здійснювати незаконну діяльність з часу припинення кримінального правопорушення відсутні, як і відсутні відомості про причетність ОСОБА_5 до будь якого іншого злочину.

У свою чергу слідчий суддя вважає доведеним існування ризику, передбаченого пунктом 2, 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_5 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як досудовим розслідуванням цього кримінального провадження проводиться ряд слідчих (розшукових) дій для встановлення та документування протиправних дій підозрюваного та виявлення інших осіб, що можуть бути причетними до його вчинення, тому вважається переконливими доводи слідчого, що ОСОБА_5 , будучи одним із засновників ТОВ «УКРЮГЕКОПРОМ» та ТОВ ««УКРПРОМ-СТАР», використовуючи свій вплив на осіб, що йому підпорядковані, матиме можливість вчинити дії направленні на знищенні чи спотворення документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що на думку слідчого судді підтверджує існування ризику, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у незаконному впливі на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що додані до клопотання матеріали кримінального провадження містять справжні анкетні дані осіб, що були свідками чи очевидцями вчинення кримінального правопорушення, що може призвести до впливу на них шляхом умовлянь або погрожувань, у тому числі шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим може перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти цих осіб до відмови давати свідчення, чи їх спотворення на користь підозрюваної.

Аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень статті 178 КПК України, слідчий суддя, окрім вищевикладеного враховує також і те, що підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце проживання, працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що вказує на досить міцні соціальні зв`язки підозрюваного.

Зазначені обставини у сукупності хоча і не виключають можливості настання ризиків, зазначених вище, однак значно їх знижують.

Враховуючи вагомість доказів щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , наявність постійного місця проживання, обставини, за яких було вчинено злочин, характер та наслідки його вчинення, характеризуючі дані підозрюваного, слідчий суддя вважає, що, не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою.

Також, слідчим суддею враховується і та обставина, що в період з 20 жовтня 2025 року по даний час підозрюваний ОСОБА_5 не вчиняв дій направлених на ухилення від органу досудового розслідування, впливу на свідків, а також відсутні відомості щодо вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , слідчий суддя з урахуванням заперечення сторони захисту, дійшов висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, так як всупереч пункту третьому частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу органом досудового розслідування не надано доказів у підтвердження обставин, які б свідчили про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частини першої статті 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої та третьої цієї статті підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Відповідно до частини шостої статті 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Враховуючи викладене, з метою запобігання ризикам, встановленим в ході розгляду даного клопотання та забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя вважає можливим застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладеними на нього обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України.

При цьому, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 є фізичною особою підприємцем, що потребує необхідність підозрюваного у робочих питаннях виїжджати за межі місця свого проживання, з урахуванням доводів сторони захисту, що надані під час розгляду клопотання по суті, слідчий суддя, вважає можливим не покладати на підозрюваного обов`язок не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду на підозрюваного.

Керуючись статтями 176-178, 181, 194, 196, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді у виді особистого зобов`язання.

Покласти на строк до 24 лютого 2026 року включно на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

утриматися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , з приводу обставин кримінального правопорушення, крім випадків участі у проведенні слідчих (розшукових) дій у даному провадженні.

Попередити підозрюваного про наслідки невиконання покладених обов`язків, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання підозрюваним ОСОБА_5 покласти на слідчого, який здійснює досудове розслідування.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_18