У Х В АЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні у кримінальному провадженні №0002904 від 09 жовтня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.ч.1, 2, 3 ст.307, ч.2 ст.313 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту на майно, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/15188/25 провадження № 1-кс/760/8958/25 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002904 від 09 жовтня 2024 року на автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який з 13.06.2025 року належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу НОМЕР_3 виданого ТСЦ 3245.

В обґрунтування клопотання зазначив, що В провадженні СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження №0002904 від 09.10.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 313 КК України за фактом діяльності ряду груп осіб, які займалися виготовленням, зберігання, перевезенням, збутом психотропних речовин, а також іншими злочинами.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 03 червня 2025 року у результаті обшуку було вилучено автомобіль марки Toyota RAV 4» д.н.з., номер НОМЕР_1 , що з 13.06.2025 року належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу НОМЕР_3 виданого ТСЦ 3245.

08 липня 2025 року слідчим суддею Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/15188/25 провадження № 1-кс/760/8958/25 постановлено ухвалу, якою постановила накласти арешт у кримінальному провадженні №0002904 від 09 жовтня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.ч.1, 2, 3 ст.307, ч.2 ст.313 КК України, на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , а саме на автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 3, та опечатано для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи його відчуження, із забороною відчуження та розпорядження таким майном.

Під час ухвалення рішення про арешт, автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , в матеріалах кримінального провадження взагалі були відсутні будь-які переконливі відомості, що вказаний автомобіль був знаряддям вчинення кримінального правопорушення; що автомобіль на собі зберігає на сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; що автомобіль був чи є об`єктом кримінально протиправних дій.

Приймаючи рішення про арешт автомобіля, слідчий суддя посилалась як на можливу підставу, на протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 21.04.2025 року, згідно якого, начебто було встановлено, що власником автомобіля є ОСОБА_5 , з розмов якого зрозуміло, що він користується автомобілем для збуту психотропних речовин. Але, по перше, із вказаних розмов взагалі не зрозуміло про придбання чи продаж яких речовин веде розмову ОСОБА_5 . По друге, вказана інформація не підтверджується будь-якими іншими письмовими доказами чи показами свідків, в тому числі ні протоколом обшуку автомобіля від 3.06.2025 року ні чим іншим, що в своїй сукупності виключає будь які протизаконні дії ОСОБА_5 з використанням автомобіля марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , тому вказаний автомобіль не може мати значення речового доказу у кримінальному провадженні.

Вище зазначене в черговий раз підтверджує, що органом досудового розслідування не встановлено обставин, які вказують на те, що цей автомобіль міг використовуватись як засіб, чи знаряддя вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину.

Крім того, у вищевказаному кримінальному провадженні теперішній володілець майна є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який став володільцем вказаного автомобіля на підставі свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу НОМЕР_3 виданого ТСЦ 3245 з 13.06.2025 року, що на 25 днів раніше від дати винесення ухвали про його арешт, який в свою чергу не має будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні №0002904 від 09 жовтня 2024 року.

Постановляючи ухвалу про накладення арешту на майно ОСОБА_3 , 16.02.2002 року слідчий суддя залишила поза увагою той факт, що відповідно нормам ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається лише у чотирьох випадках з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Жодні відомості, що вказаний транспортний засіб містить сліди вчинення злочину, які, зокрема, неможливо відокремити від їх поверхні, у клопотанні прокурора відсутні.

Відомостей, що автомобіль, належний на праві власності ОСОБА_3 є об`єктом кримінального правопорушення чи одержаний ним внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення - органом досудового розслідування натепер не здобуто.

Більш того, наркотичні засоби, а також інші вилучені законом з обігу предмети під час обшуку автомобіля виявлені, не були, що підтверджується протоколом обшуку від 03.06.2025.

Таким чином, автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у даному конкретному випадку не відповідає жодному з критеріїв, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, а тому, на переконання представника власника майна - безпідставно, без жодного обґрунтування визнаний слідчим речовим доказом.

Крім цього, нормами ч.1 ст.59 КК України визначено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Згідно доданих до даного клопотання матеріалів, автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , станом на дату ухвалення рішення про арешт, вже належав на праві власності саме ОСОБА_3 , який не має не тільки процесуального статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, а й взагалі не має жодного процесуального статусу і відношення до кримінального провадження №0002904 від 09 жовтня 2024 року.

З огляду на це, беззаперечним є те, що вказаний транспортний засіб за визначенням не може бути конфіскований у разі засудження особи, яка тимчасово користувалася цим автомобілем.

Таким чином, перебування під арештом майна ОСОБА_3 позбавляє його права на розпорядження та користування належним йому транспортним засобом.

Тривале обмеження ОСОБА_3 у праві власності є непропорційним, вилучення належного йому автомобіля і неможливість ним користуватись не має нічого спільного із завданнями кримінального провадження.

Наразі у кримінальному провадженні №0002904 від 09 жовтня 2024 року відсутня будь-яка необхідність, яка б виправдовували подальше втручання держави у правомірну власність ОСОБА_3 на підставі зазначених вище обставин.

Таким чином, є доцільним скасувати арешт майна, накладений 08 липня 2025 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/15188/25 провадження № 1-кс/760/8958/25, оскільки потреба у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження на теперішній час відпала.

Представник власника майна в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Власник майна в судовому засіданні підтримав позицію свого представника.

Прокурор в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання необхідно задовольнити з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Солом`янського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0002904 від 09.10.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 313 КК України за фактом діяльності ряду груп осіб, які займалися виготовленням, зберігання, перевезенням, збутом психотропних речовин, а також іншими злочинами.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року у справі №760/15188/25 було частко задоволено клопотання прокурора та накладено арешт у кримінальному провадженні №0002904 від 09 жовтня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.ч.1, 2, 3 ст.307, ч.2 ст.313 КК України, на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , а саме на автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , який поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 3, та опечатано, для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи його відчуження, із забороною відчуження та розпорядження таким майном.

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту на майно, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/15188/25 провадження № 1-кс/760/8958/25 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002904 від 09 жовтня 2024 року на автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який з 13.06.2025 року належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу НОМЕР_3 виданого ТСЦ 3245, оскільки арешт накладено необґрунтовано, власником автомобіля з 16 червня 2025 року є ОСОБА_3 , який не має відношення до даного кримінального провадження, відтак, у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення відпала потреба.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст.174 КПК України).

Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя врахував, що існує можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, адже воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Водночас, положення кримінального процесуального закону не визначають переліку обставин, які дозволяють констатувати, що відпала потреба у застосуванні арешту майна, - як засобу забезпечення кримінального провадження. Однак логічне тлумачення відповідної норми, - дає підстави зробити висновок, що вказане може мати місце у випадку, коли перестануть існувати підстави, з огляду на які було накладено арешт.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається зі змісту ухвали, клопотання розглянуто без участі власника майна ОСОБА_5 , зокрема зазначено, що він в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як встановлено з ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року арешт майна накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за яке суд може признати йому додаткове покарання у виді конфіскації, а майно, на яке слідчий просить накласти арешт, належить підозрюваному на праві власності.

Однак, під час розгляду клопотання про скасування арешту на майно встановлено, що з 16 червня 2025 року власником транспортного засобу марки Toyota Rav4, д.н.з. НОМЕР_6 , VIN НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , а не підозрюваний ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 року, заяви №№7151/75; 7152/75, серія А, №52.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Все вищенаведене свідчить про відсутність у кримінальному провадженні відомостей, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_3 належним йому на праві власності майном, а також про відсутність правомірних підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З огляду на наведене, необхідно скасувати арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року у справі №760/15188/25 (провадження №1-кс/760/8958/25) у кримінальному провадженні №0002904 від 09 жовтня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.ч.1, 2, 3 ст.307, ч.2 ст.313 КК України, а саме на автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року у справі №760/15188/25 (провадження №1-кс/760/8958/25) у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні №0002904 від 09 жовтня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.ч.1, 2, 3 ст.307, ч.2 ст.313 КК України, а саме на автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Солом`янського

районного суду міста Києва ОСОБА_1