У Х В А Л А

Справа №338/1308/25

Провадження №1-кп/348/150/26

07 січня 2026 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника юридичної особи, яка є потерпілим: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000139, внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.09.2025, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гута Богородчанського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України,

в с т а н о в и в:

Ухвалою суду від 30.10.2025 призначене підготовче судове засідання у цьому кримінальному провадженні. 17.11.2025, 18.12.2025 підготовче судове засідання було відкладено.

Прокурор в підготовчому засіданні заявив клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, а саме на земельні ділянки з метою збереження речових доказів, які знаходяться у власності ТзОВ «Нова Гута», , з наступними кадастровими номерами: :01:001:0031, :02:001:0137, :02:001:0135, :02:001:0133, :02:001:0131, :02:001:0154, :02:001:0139, :02:001:0140, :02:001:0141, :02:001:0142, :02:001:0144, :02:001:0147, :02:001:0148, :02:001:0149, :02:001:0151, :02:001:0153, заборонивши розпорядження вказаними земельними ділянками.

Крім того, про накладення арешту на земельні ділянки з метою збереження речових доказів, які знаходяться у власності фізичних осіб, а саме: ОСОБА_6 , з кадастровими номерами :02:001:0136 та :02:001:0138, ОСОБА_7 , з кадастровими номерами :02:001:0132 та :02:001:0134, ОСОБА_8 , з кадастровим номером, :02:001:0152, ОСОБА_9 , з кадастровим номером :02:001:0143, ОСОБА_10 , з кадастровим номером :02:001:0145, ОСОБА_11 , з кадастровим номером :02:001:0146, заборонивши розпорядження вказаними земельними ділянками.

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчим відділенням відділення поліції №2 (с-ще Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000139, від 19 вересня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі рішень сесії Гутянської сільської ради, 13.07.1994 ОСОБА_5 був обраний на посаду голови Гутянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, неодноразово переобирався на чергових виборах до зазначеного органу місцевого самоврядування та обіймав цю посаду до 2008 року включно.

Згідно з вимогами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 28.0/97-ВР від 21.05.1997, який діяв на час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, останній був посадовою особою органу місцевого самоврядування, тобто особою, яка працювала в органах місцевого самоврядування, мала відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих функцій та отримував заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Таким чином, ОСОБА_5 , як сільський голова Гутянської сільської ради та службова особа органу місцевого самоврядування 9-10 рангу в межах п`ятої категорії посад був уповноважений на здійснення функцій представника влади, наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками і згідно з положеннями примітки 1 до ст. 364 КК України є службовою особою.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 2 Закону України «Про боротьбу з корупцією» в редакції від 05.10.1995 року № 356/95-ВР, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , як сільський голова Гутянської сільської ради Богородчанського району є суб`єктом, на якого поширювалася дія цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997, ОСОБА_5 , як сільський голова, є головною посадовою особою територіальної громади відповідного села, очолює виконавчий комітет сільської ради та головує на засіданнях сесії.

У відповідності до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції сільської ради відноситься вирішення питань регулювання земельних відносин.

Крім цього, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до компетенції виконавчого органу сільської ради відносяться питання щодо підготовки та винесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальної громади, здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель, реєстрація суб`єктів права власності на землю, реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі, видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею.

До виключної компетенції сільського голови, у відповідності до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відноситься забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, організація у межах, визначених Законом роботи відповідної ради, підписання рішень ради та її виконавчого комітету, скликання сесії ради, внесення пропозицій та формування порядку денного сесії ради і головування на пленарних засіданнях ради, забезпечення підготовки на розгляд ради проектів рішень ради з питань, що належать до її відання.

У відповідності до ст. 9 Земельного кодексу України, до компетенції сільських рад відноситься регулювання земельних відносин на їх території, зокрема передача земельних ділянок у власність, реєстрація права власності, права користування землею і вилучення (викуп) земель, ведення земельно-кадастрової документації, погодження проектів землеустрою; здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, додержанням земельного законодавства; погодження будівництва жилих будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності тощо.

Згідно ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Районні, обласні ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно ст. 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності із земель державної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель лісогосподарського призначення згідно ст. 55 Земельного кодексу України належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

У відповідності до ст. 56 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Частиною 5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено персональну відповідальність сільського, селищного, міського голови за здійснення наданих йому законом повноважень.

Проте свої службові повноваження ОСОБА_5 використав зі злочинною метою за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді сільського голови та володіючи інформацією про землі комунальної власності, які не передані у користування та власність іншим фізичним та юридичним особам, а саме вільні земельні ділянки в урочищі «Ями» в с. Гута Богородчанського району, частина яких вкрита лісовою рослинністю та перебуває в постійному користуванні лісогосподарського призначення ДП «Солотвинське лісове господарство», вирішив їх незаконно передати у приватну власність місцевим жителям.

Зокрема, ОСОБА_5 , маючи доступ до бланків державних актів, які на той час згідно встановленого порядку зберігались у Гутянській сільській раді, вирішив виготовити підроблені рішення сесій сільської ради з метою передачі вказаних земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Так, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше липня 2005 року, перебуваючи в приміщенні Гутянської сільської ради Богородчанського району, що знаходиться в с. Гута по вул. Шевченка, 28, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді земельних ділянок іншими фізичними особами, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, склав, підписав, скріпив круглою гербовою печаткою Гутянської сільської ради та видав завідомо неправдиві виписки з рішення Гутянської сільської ради від 19.11.2003 «Про передачу землі у приватну власність» про виділення земельних ділянок ОСОБА_12 площею 1,7800 га та ОСОБА_13 площею 0,1979 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в с. Гута урочище «Ями» Богородчанського району, яке, згідно протоколу сесії Гутянської сільської ради від 19.11.2003, не розглядалось, рішення з цього приводу не приймалось.

Вказані завідомо неправдиві виписки з рішення Гутянської сільської ради ОСОБА_5 особисто підписав та завірив печаткою Гутянської сільської ради, надавши їм у такий спосіб статусу офіційних документів.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні Гутянської сільської ради Богородчанського району, діючи умисно, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, на підставі завідомо неправдивого офіційного документу, достовірно знаючи, що рішення про передачу у власність земельних ділянок в урочищі «Ями» в с. Гута Богородчанського району Івано-Франківської області Гутянською сільською радою не приймалося, а також, що частина вказаних земельних ділянок перебуває у постійному користуванні ДП «Солотвинське лісове господарство» та відносяться до земель лісового фонду, в липні 2005 року, незаконно вніс в Державні акти на право власності на земельні ділянки інформацію, що підставами для їх видачі стали саме вищевказані підроблені рішення сільської ради від 19.11.2003.

В подальшому ОСОБА_5 , незаконно завірив своїм підписом і печаткою Гутянської сільської ради Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ІФ №066917 від 22.07.2005 площею 1,7800 га на прізвище ОСОБА_12 та серії ІФ №066918 від 22.07.2005, площею 0,1979 га на прізвище ОСОБА_13 , які після оформлення видав останнім.

Таким чином, внаслідок зловживання Гутянським сільським головою ОСОБА_5 владними повноваженнями та своїм службовим становищем і вчинення службового підроблення, що виразились в умисному, в інших особистих інтересах та інтересах третіх осіб, використанні службовою особою влади і службового становища всупереч інтересам служби, грубому порушенні вимог ст. 56, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 9, 31, 33, 34 Лісового кодексу України від 21.01.1994 № 3852-ХІІ (чинних у 2005 році) та ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що призвело до незаконного набуття права власності ОСОБА_12 на земельну ділянку площею 1,78 га та ОСОБА_13 на земельну ділянку площею 0,1979 га, із земель запасу Гутянської сільської ради та постійного користування ДП «Солотвинське лісове господарство», незаконно вилучено 2 (дві) земельні ділянки загальною площею 1,9779 га, з яких 1,1599 га перебувають у постійному користування ДП «Солотвинське лісове господарство» та відносяться до земель лісового фонду, інтересам громади с. Гута Богородчанського району та ДП «Солотвинське лісове господарство» заподіяно шкоду в розмірі 180 000 грн, що в більше ніж 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і спричинило тяжкі наслідки.

Також досудовим розслідуванням було встановлено, що отримавши у власність земельну ділянку, 04.09.2005 ОСОБА_12 уклав договір купівлі-продажу №1948 вказаної земельної ділянки із ОСОБА_14 , якому видано державний акт серії ІФ №94060. Зареєстрований в Книзі записів 10.10.2005 за №038.

На підставі рішення 15 сесії 4 демократичного скликання Гутянської сільської ради, змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки на призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. ОСОБА_14 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ 106451, зареєстрований в Книзі записів 26.12.2005 за № 86.

Також, 22.07.2005 ОСОБА_13 видано державний акт серії ІФ № 066918 на право власності на земельну ділянку площею 0,1979 га, кадастровий номер :01:001:0031, яка розташована в с. Гута, урочище «Ями» Богородчанського району Івано-Франківської області, для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, станом на 31.12.2012 на території колишнього Богородчанського району за №25. Акт зареєстровано на підставі рішення 6 сесії 4 демократичного скликання Гутянської сільської ради від 19.11.2003.

04.09.2005 ОСОБА_13 уклав договір купівлі-продажу №1954 вказаної земельнної ділянки із ОСОБА_14 , якому видано державний акт серії ІФ №94061. Зареєстрований в Книзі записів 10.10.2005 за №039.

На підставі рішення 15 сесії 4 демократичного скликання Гутянської сільської ради, змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки на призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. ОСОБА_14 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ 106452, зареєстрований в Книзі записів 26.12.2005 за № 87.

В подальшому, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0031 придбана ТзОВ «Нова Гута», .

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0030 поділена на 23 земельні ділянки, яким присвоєні наступні кадастрові номери: :02:001:0137, :02:001:0135, :02:001:0133, :02:001:0131, :02:001:0154, :02:001:0139, :02:001:0140, :02:001:0141, :02:001:0142, :02:001:0143, :02:001:0144, :02:001:0145, :02:001:0146, :02:001:0147, :02:001:0148, :02:001:0149, :02:001:0151, :02:001:0153, :02:001:0152, :02:001:0132, :02:001::0134, :02:001:0136, :02:001:0138.

Відповідно до інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, ТОВ «Нова Гута» на даний час є власником земельних ділянок з наступними кадастровими номерами: :02:001:0137, :02:001:0135, :02:001:0133, :02:001:0131, :02:001:0154, :02:001:0139, :02:001:0140, :02:001:0141, :02:001:0142, :02:001:0144, :02:001:0146, :02:001:0147, :02:001:0148, :02:001:0149, :02:001:0151, :02:001:0153.

Земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0136 та :02:001:0138 зареєстровані на ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства: Україна.

Земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0132 та :02:001:0134 та зареєстровані на ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , країна громадянства: Україна.

Ділянка з кадастровим номером, :02:001:0152 зареєстрована на ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , країна громадянства: Україна.

Ділянка з кадастровим номером, :02:001:0143 зареєстрована на ОСОБА_15 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , країна громадянства: Україна.

Ділянка з кадастровим номером, :02:001:0145 зареєстрована на ОСОБА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , країна громадянства: Україна.

Ділянка з кадастровим номером, :02:001:0146 зареєстрована на ОСОБА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , країна громадянства: Україна.

Таким чином наявні достатні підстави вважати, що земельні ділянки із кадастровими номерами :01:001:0031, :02:001:0137, :02:001:0135, :02:001:0133, :02:001:0131, :02:001:0154, :02:001:0139, :02:001:0140, :02:001:0141, :02:001:0142, :02:001:0143, :02:001:0144, :02:001:0145, :02:001:0146, :02:001:0147, :02:001:0148, :02:001:0149, :02:001:0151, :02:001:0153, :02:001:0152, :02:001:0132, :02:001:0134, :02:001:0136, :02:001:0138, є предметами кримінально протиправних дій, набуті в результаті вчинення посадовими особами колишньої Гутянської сільської ради та іншими особами кримінального правопорушення.

Слідчим під час досудового розслідування із залученням працівників «Карпатський лісовий офіс» ДП Ліси України», Гутянської сільської ради та проектної організації проведено огляд вищезазначених земельних ділянок з метою встановлення дійсних меж та їх можливого накладення на землі лісового фонду.

В ході огляду за участю спеціаліста-землевпорядника винесено межі земельних, ділянок в натуру на місцевості та встановлено накладання зазначених земельних ділянок на літерну ділянку 25 квартал 37 зі сторони потічка Бистрик площею 1,1599 га.

Відповідно до інформації, отриманої із ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені земельні ділянки із 2005 року були заліснені та від лісового масиву не відмежовувалися.

Також, згідно карторгафічних співставлень земельних ділянок на інтернет сайтах «Кадастрлайф» та «Гугл Земля», земельні ділянки заліснені.

Відповідно до інформації із сайтів «Lun.uа» та «Guta-nova.соm», ТзОВП «Нова Гута» здійснюється продаж відпочинкових будиночків, які побудовані на зазначених земельних ділянках та безпосередньо продаж самих ділянок.

Тому, з метою недопущення відчуження незаконно наділених земельних ділянок, та подальшого повернення їх до лісового фонду, у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні на них арешту, з метою недопущення розпорядження ними.

Обвинувачений ОСОБА_5 та представник юридичної особи, яка є потерпілим Солотвинської селищної ради в підготовчому судовому засіданні у вирішенні клопотання поклалися на розсуд суду.

Представники юридичної особи, яка є потерпілим Філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємство «Ліси України» просили підготовче засідання у справі проводити без участі потерпілої сторони.

Представник ТзОВ «Нова Гута», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в підготовче судове засідання не з`явилися.

Розглянувши клопотання, заслухавши прокурора, обвинуваченого, представника Солотвинської селищної ради, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів часників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Статтею 22 КПК України закріплено принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та застосовується з метою досягнення дієвості цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Посилаючись на те, що земельні ділянки є речовим доказом у справі, з метою їх збереження, прокурор просить накласти на них арешт з метою збереження речових доказів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Разом з цим, такі докази суду надані не були, наявні матеріали кримінального провадження не доводять вказані обставини. Прокурором не долучено в обґрунтування клопотання матеріали кримінального провадження, які підтверджують викладені у клопотанні обставини щодо речових доказів. Не містить посилання на такі і реєстр матеріалів досудового розслідування.

При цьому, визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у цьому кримінальному провадженні не може бути єдиною умовою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Прокурором не мотивовано, яким чином відчуження земельних ділянок може перешкодити кримінальному провадженню. При цьому, можливість відчуження, земельних ділянок будь-яким чином не змінить їх статус у цьому кримінальному провадженні, бо такі вже неодноразово були відчужені.

Прокурором не доведено наявність ризиків, а саме того, що незастосування заборони на використання та розпорядження майном може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі вказаного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Також прокурор посилається на те, що метою накладення арешту є недопущення відчуження незаконно наділених земельних ділянок та подальшого повернення їх до лісового фонду.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

При цьому, прокурор ставить питання про арешт земельних ділянок, які перебувають у власності юридичної особи та фізичних осіб, щодо яких кримінальне провадження не здійснюється і які набули земельну ділянку на підставах, що не заборонені законом, зокрема за відплатними правочинами. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття прав власності не встановлена судом. Тобто законність набуття права власності презюмується. Статтею 388 ЦК України визначено лише обмежений перелік випадків, коли майно можу бути витребувано від добросовісного набувача.

Обвинувальний акт не містить даних, які вказують, що власники майна, які на цей час володіють земельними ділянками, є учасниками кримінального провадження, є фізичними чи юридичними особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) обвинуваченого, а також є юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Також цивільного позову у кримінальному провадженні не пред`явлено.

З наданих матеріалів вбачається, що накладення арешту на нерухоме майно, за викладених у клопотанні прокурора обставин, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власників майна потребам кримінального провадження і при таких обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно.

Суд вважає, що вирішення питання про накладення арешту на земельні ділянки є недоцільним, оскільки матеріалами наданими в обґрунтування клопотання не доведено, що потреби кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні прокурора, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 100, 131, 168, 170, 171, 314-317, 382 КПК України,

п о с т а н о в и в:

В задоволені клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно у межах кримінального провадження №0000139, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено 08.01.2026.