Вирок

Іменем України

22.08.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000286 від 04.04.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова Львівської області, громадянина України, із зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 та фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , із неповною вищою освітою, вдівця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України -,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , усвідомлюючи про факт введення в Україні воєнного стану, 01.04.2025, приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи у під`їзді житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, розуміючи, що його дії не помічені сторонніми особами, таємно, шляхом вільного доступу, викрав інтернет-кабель «MDU LVV00028», довжиною 90 метрів, який належить ПрАТ «Київстар», вартістю 3280,50 грн, який у подальшому продав у пункті прийому металу за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 34А.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, при вищезазначених обставинах визнав у повному обсязі, разом із цивільним позовом. Вказав на те, що дійсно цього дня о 12 год. 00 хв. зайшов у під`їзд зазначеного будинку, який був відчинений, піднявся на дев`ятий поверх та взяв зазначений кабель. Після чого відніс кабель у пункт прийому металу, а за виручені кошти придбав продукти харчування. В ході розповіді проявив щирий жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася і за можливості проводити відшкодування шкоди в межах цивільного позову, хоча й на даний час він не може повернутись до фізичних навантажень, зважаючи на стан здоров`я.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; останнім судом було роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно із ст. 67 КК України, не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке класифікується за ст. 12 КК України як тяжкий злочин, особливості й обставини його вчинення: форму вини, мету, спосіб вчинення, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення неправомірних дій.

Також суд зважає на те, що відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Положення ст. 75 КК України підлягають застосуванню з урахуванням можливості досягнення цілей, визначених в ст. 50 вказаного Кодексу, зокрема, виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень (постанова Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 545/2721/19).

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого, який до вчиненого ставиться критично, про що декілька разів заявляв у судовому засіданні, з упевненістю зазначав про те, що такого більше не повториться, висловлене у суді бажання відшкодування шкоди, незважаючи на відсутність грошових коштів та вчинення кримінального правопорушення з метою задоволення першочергових потреб у придбанні їжі, стану його здоров`я, зважаючи на який він є тимчасово не працюючим, не перебуванні на обліку у лікаря психіатра, беручи до уваги відсутність судимостей, беручи до уваги його сімейний стан, а саме те, що він з 2020 року є вдівцем та проживає разом із дочкою 2005 року народження, яка, хоча й досягла повноліття, проте потребує його допомоги, суд вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, на рівні її мінімальної межі, із застосуванням ст. 75 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Щодо цивільного позову.

Приватне акціонерне товариство «Київстар», в особі його представника ОСОБА_5 , звернулося до суду із цивільним позовом, в якому просило стягнути з обвинуваченого заподіяну товариству майнову шкоду на суму 15 355,15 грн, що становить вартість викраденого майна, а також витрати, понесені для відновлення пошкодженої кабельної лінії зв`язку.

Із змісту ч. 2 ст. 127 КПК України вбачається, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Як передбачено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 135/112/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82261919) зазначено, що положення статей 127, 128 КПК України, ст. 22 ЦК України, за змістом яких сума відшкодування за цивільним позовом у кримінальному провадженні не обов`язково має збігатися з розміром завданої злочином шкоди, вказаним в обвинуваченні, яке суд визнав доведеним. Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода як обставина, що впливає на його кваліфікацію та вирішення інших питань, пов`язаних із притягненням особи до кримінальної відповідальності, та відшкодування збитків як спосіб захисту порушеного цивільного права і компенсаційний механізм мають неоднакову юридичну природу, відрізняються за критеріями визначення і правовими наслідками.

Зокрема, розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову, доводиться цивільним позивачем (потерпілим) самостійно за правилами цивільного судочинства з дотриманням приписів ч. 5 ст. 128 КПК України і не охоплюється межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті або постанові про зміну обвинувачення в суді і обов`язок доказування якого покладається на державного обвинувача.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 12.12.2019 у справі № 486/1423/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86401131).

На підтвердження своїх позовних вимог, які безпосередньо випливали з висунутого обвинувачення, цивільний позивач надав суду відповідні довідки №11201/04 від 09.04.2025, щодо вартості викраденої кабельної лінія зв`язку «MDU LVV00028», довжиною 90 метрів, та №11204/04 від 09.04.2025, щодо матеріальних витрат з відновлення кабельної лінії.

У ході судового розгляду, в учасників судового провадження не виникало сумніву в достовірності даних, указаних в наданих довідках, та в порядку ч. 3 ст. 358 КПК України клопотань про виключення цих документів із числа доказів або призначення відповідної експертизи ними не заявлялось. Навпаки обвинувачений визнав пред`явлений цивільний позов у повному обсязі, попри відсутність можливості оплатити заявлену суму стягнення.

У урахуванням встановлених обставин справи та визнання обвинуваченим позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання із випробовуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Київстар» (ЄРДПОУ 21673832) майнову шкоду на суму 15 355 (п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять) гривень 15 копійок.

Речовий доказ: диск DVD-R із записами камер внутрішнього відеоспостереження будинку, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 34 залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1