Справа № 287/2034/22
провадження 1-кп/287/145/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000050 від 22.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, не працюючого, не інваліда, не депутата, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , дізнавшись від невстановленої слідством особи через соціальну мережу «Інстаграм» у червні місяці 2022 про можливість отримання посвідчення водія, вирішив придбати підроблений на своє ім`я зазначений документ. У вказаний період часу ОСОБА_4 домовився із невстановленою слідством особою про виготовлення на його ім`я, тобто підроблення документу, а саме посвідчення водія, згідно якого він мав би право керувати транспортними засобами, з метою його подальшого використання при цьому.

Реалізуючи свої злочинні наміри та діючи згідно домовленості, у червні місяці 2022, з метою придбання підроблених офіційних документів, в приватних повідомленнях надав свої персональні дані невстановленій слідством особі та фотокартку чим сприяв вчиненню злочину.

У свою чергу невстановлена слідством особа, реалізуючи свої злочинні дії, направлені на підроблення документів, діючи в межах домовленості з ОСОБА_4 , в невстановленому слідством місці підробила бланк суворої звітності, тобто бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданий 08 червня 2022 року територіальним сервісним центром 8044 шляхом заповнення граф бланку, вказавши, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий у Житомирській області має право керування транспортними засобами категорії «А»,«В», «С». Підробивши таким чином документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданий 08 червня 2022 року територіальним сервісним центром 8044, яке видається та посвідчується установою і яке надає права, невстановлена слідством особа направила його поштовим зв`язком на адресу ОСОБА_4 з метою подальшого його використання останнім.

Таким чином, ОСОБА_4 здійснив пособництво в підробленні посвідчення, яке видається та посвідчується установою і яке надає права, з метою подальшого його особистого використання.

Після цього, ОСОБА_4 підроблене посвідчення водія використовував при керуванні транспортним засобом, зокрема автомобілем марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 .

19.07.2022 ОСОБА_4 під час керування вищевказаним транспортним засобом був зупинений працівниками СРПП відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, які виявили факт використання підробленого посвідчення.

Своїми умисними діями, які виразились у використанні завідомо підробленого документу, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у вчиненні пособництва в підробленні посвідчення, яке видається та посвідчується установою і яке надає права, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , посилаючись на ст. 49 КК України подав письмове клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення та наявність підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, із чим він погодився та не вимагав здійснювати судове провадження в повному обсязі в загальному порядку.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись на наявність всіх підстав, передбачених ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, прийшов до наступного висновку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності це визначений ст. 49 КК України проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2, 3 ст. 49 КК України) чи інших обставин, що визначають особливості застосування строків давності або взагалі виключають можливість їх застосування (ч. 5, 6 ст. 49 КК України).

Обов`язковою умовою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є його згода на таке звільнення в силу вимог ч. 3 ст. 258 КПК України.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

Відповідно до чинної на червень 2022 редакції ч. 1 ст. 358 КК України (запровадженої Законом України від № 1666-VIII від 06.10.2016 чинній на час вчинення кримінального правопорушення) підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут караються штрафом до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до чинної на червень 2022 редакції ч. 4 ст. 358 КК України (запровадженої Законом України від № 1666-VIII від 06.10.2016 чинній на час вчинення кримінального правопорушення) використання завідомо підробленого документа карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

При цьому санкції ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України зазнали змін Законом України від 23.08.2023 № 3342-ІХ в бік пом`якшення покарання, адже внесені зміни до закону про кримінальну відповідальність призвели до виключення покарання у виді арешту за санкцією ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, що діяла на момент вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Статтею 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію участі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Тому відповідно до вимог ст. 5 КК України підлягають застосуванню ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України в чинній редакції, тобто в редакції Закону України від 23.08.2023 № 3342-ІХ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Так, суд встановив, що ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 України у період червня 2022, що віднесені до кримінальних проступків згідно зі ст. 12 КК України за які передбачено покарання у виді обмеження волі, а тому строк давності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України становить три роки.

Враховуючи наведене, на час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні і розгляду клопотання обвинуваченого, тобто 29.12.2025, закінчився трирічний строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно із ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального проступку минуло п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Разом з тим, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених частинами 2, 3 ст. 49 КК України.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 13 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тому суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Наведене положення відповідає й усталеній практиці суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим суд не погоджується із позицією прокурора, який хоч і не заперечував проти задоволення клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності, втім у судових дебатах просив саме про призначення покарання за ст. 358 КК України та подальше звільнення від його відбування у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого ОСОБА_4 , що є неприпустимим.

Враховуючи наведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на те, що кримінальні правопорушення за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України є кримінальними проступками, та з моменту вчинення інкримінованих минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд дійшов до переконання, що клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак клопотання слід задовольнити, звільнивши ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закривши стосовно нього кримінальне провадження за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України суд розглядає питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен розглянути питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути розглянуте і під час постановлення ухвали суду.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути розглянуто і під час постановлення ухвали суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку наявних судових витрат або заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), виносить рішення по питанню щодо розподілу процесуальних витрат.

Вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Великою Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц де зазначено, що процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України.

З огляду на те, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 підлягає закриттю, враховуючи вимоги ст.126 КПК та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), суд вважає що витрати за проведення експертизи в сумі 1510,24 грн. підлягають стягненню із ОСОБА_4 .

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України та статтями 100, 126, 284, 286, 288, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження і звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/106-22/8943-ДД від 12.09.2022) в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 24 (двадцять чотири) копійки.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 від 22.08.2022 - закрити.

Речові докази: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 08.06.2022 ТСЦ 8044 на ім`я ОСОБА_4 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особами, які не були присутніми під час оголошення ухвали у той же строк після отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_1