Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/421/25
Провадження № 1-кп/499/84/25
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт кримінального провадження №0000198 від 25.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 у вчинені кримінального правопорушення ч.1 ст.122 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Іванівського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт кримінального провадження №0000198 від 25.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення ч.1 ст.122 КК України.

В судовому засіданні обвинуваченим по справі ОСОБА_4 заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Захисник обвинуваченого підтримав клопотання ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого, так як дійсно сплили строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст. 49 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засідання заперечував проти задоволення даного клопотання.

Суд, заслухавши клопотання обвинуваченого, думку інших учасників справи, дослідивши обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № №0000198 від 25.11.2020, дійшов такого висновку.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, за таких обставин.

11 листопада 2020 року, приблизно о 16:00, більш точний час під час досудового слідства не встановлений, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на належній йому земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де в той час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за домовленістю з ОСОБА_4 , здійснював обробку даної земельної ділянки перед зимовим сезоном, а саме: на тракторі с плугом орав землю.

В цей час до ОСОБА_4 підійшов ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і висловив ОСОБА_4 своє незадоволення з приводу того, що між земельними ділянками ОСОБА_4 та племінниці ОСОБА_6 трактором була переорана межа.

Внаслідок цього між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла сварка, під час якої вони негативно висловлювались на адресу один одного.

Під час зазначеної події ОСОБА_4 , діючи з мотивів особистих неприязних відносин до ОСОБА_6 , що виникли під час сварки, діючи з умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх досягнення, умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 декілька ударів кулаком правої руки в область голови, а саме в обличчя, від чого потерпілий ОСОБА_6 не втримав рівноваги, впав на землю та втратив свідомість. Однак ОСОБА_4 на цьому не зупинився і наніс потерпілому ОСОБА_6 ще декілька ударів ногами у праву сторону тулуба, а саме в область ребер. Внаслідок чого останньому були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді синців правої половини грудної клітки, закритих поперечних переломів 7-го та 8-го правих ребер, які відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості за критерієм тривалого розгляду здоров`я (понад 21 день).

Правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування визначена як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, відноситься до нетяжких злочинів. Санкція ч.1 ст.122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно обвинувального акту вбачається, подія відбулась 11 листопада 2020 року.

Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 заявив 10 грудня 2025 року.

Отже, станом на 10 грудня 2025 року сплинуло 5 років та, відповідно, закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч. 6 ст. 22 КПК України.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Пункт 1 ч.2 ст.284 КПК України визначає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Як вбачається з вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Норма статті 49 КК України є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Давність притягнення до кримінальної відповідальності полягає в тому що, якщо сплинули відповідні строки з часу вчинення злочину, притягнення до кримінальної відповідальності неможливе, суд не може притягнути особу до кримінальної відповідальності, якщо особа заявляє клопотання про застосування строків давності.

Будь-яких даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався з підстав, зазначених ч.ч. 2, 3ст. 49 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься у п. 1 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Пунктом 8 вказаної постанови встановлено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності заст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням давності є обов`язковим для суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст.49 КК України із визнанням особою вини, оскільки обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Положеннями статті 285 КПК України встановлено, що особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд провадження судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі (№ 309/1201/15-к).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 200/4664/14-к (провадження № 51-3302 км 18), 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к (провадження № 51-1491 км 19), 29 вересня 2021 року у справі № 409/1465/16-к (провадження № 51-7157 км 18).

Разом з тим положеннями кримінального процесуального закону не передбачено імперативних норм, які зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування ст. 49 КК України встановлювати фактичні обставини справи та перевіряти їх доказами, оскільки згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України розгляд такого клопотання для суду є першочерговим.

Водночас, якщо клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності було подано в ході судового розгляду справи по суті, під час або після стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами (ст. 363 КПК України), то суд за результатами розгляду цього клопотання, установивши наявність підстав для застосування положень ст. 49 КК України, у своєму рішенні може (однак не зобов`язаний) установити факт скоєння обвинуваченим інкримінованого йому кримінально караного діяння та наявність у його діях складу злочину.

За змістом постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251 кмо 21), відповідно до якого особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій. Крім того, згода особи на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, і відповідно закриття кримінального провадження щодо неї на цій підставі, не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 скористався своїм правом щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та має право на таке звільнення, а суд, в свою чергу, роз`яснив обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності та юридичні наслідки щодо реалізації цього права, в тому числі, і те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру, і обвинуваченим надано згоду на звільнення від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав та він наполягав на цьому, суд доходить висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 належить задовольнити.

Що стосується цивільного позову, слід зазначити таке.

Статтею 129 КПК України передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні, а саме: ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 КПК України, суд залишає позов без розгляду.

Тобто, КПК України не передбачено вирішення цивільного позову одночасно із вирішенням питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У разі закриття кримінального провадження, що у даному випадку є обов`язковим, припиняються кримінально-правові відносини між державою і особою.

Однак, крім цього, слід звернути увагу на те, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п.1 ч.2ст.284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Ураховуючи усталену судову практику, можна зробити висновок, що у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а позивач не позбавлений права вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд позбавлений можливості розглянути та вирішити цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, тому його слід залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілому право звернення з вказаним позовом у порядку цивільного судочинства.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 284, 286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000198 від 25.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення ч.1 ст.122 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілому право звернення з вказаним позовом у порядку цивільного судочинства.

Судові витрати відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжні заходи стосовно обвинуваченого по кримінальному провадженню не обрано.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_8