Справа № 646/7730/25
№ провадження 1-кп/646/1468/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Харкові кримінальне провадження № 0010927 від 04.08.2025 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новолутківка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді гранатометника 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

У С Т А Н О В И В :

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ № 7 від 07.01.2025 солдата ОСОБА_9 призначено на посаду гранатометника 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_9 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається зі ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_9 під час проходження військової служби на посаді гранатометника 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, 30.04.2025 вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 30.04.2025 о 05 год 30 хв командиром 1 ротної групи 3 батальйону оперативного призначення 15 бригади оперативного призначення ВЧ НОМЕР_1 НГУ лейтенантом ОСОБА_11 вишикувано військовослужбовців роти оперативного призначення, в тому числі солдата ОСОБА_9 , в пункту тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_3 та усно доведено й роз`яснено бойове розпорядження командира 1 ротної групи 3 батальйону оперативного призначення 15 бригади оперативного призначення ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 30.04.2025 №13, відповідно до якого «З метою покращення тактичного положення та реагування на зміни в оперативній обстановці та на виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України №533 дек від 29.04.2025 та бойового розпорядження командира НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України №218дск від 29.04.2025 наказано ОСОБА_12 закріплення в кількості 5 військовослужбовців зі штатним озброєнням та індивідуальними засобами бронезахисту, в тому числі гранатометнику 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення солдату ОСОБА_9 ... в термін до 20:00 30.04.2025 висунутись з району Самборівка на спеціалізованій бойовій машині ВАРТА у/н НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_1 зі штатним озброєнням та індивідуальними засобами бронезахисту в район оборони 3 боп НОМЕР_2 броп на точку евакуації «НЕСКАФЕ») у лісосмугу під умовною назвою -«Україна» східної околиці Мала Шапківка Куп`янського р-ну Харківської області. По прибуттю розосередитись на ПВ «БИК» та ПВ «ГАДЮКА».

Будучи невдоволеним наказом щодо висування в район оборони для подальшого виконання спеціальних бойових завдань, солдат ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та висуватись в район оборони ВЧ НОМЕР_1 НГУ для подальшого виконання спеціальних бойових завдань за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у пред`явленому обвинувачені повністю визнав. Пояснив, що дійсно, відмовився виконувати наказ начальника, але на теперішній час все усвідомив, зробив відповідні висновки, щиро кається у скоєному та бажає у подальшому продовжувати військову службу.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом ухвалено обмежитись допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, відомості, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, неодружений, неповнолітніх дітей немає. З 11.08.2023 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 НГУ , де характеризується як недисциплінований, безвідповідальний та мало вмотивований військовослужбовець, вимоги Статутів ЗСУ та нормативно-правових актів, що регламентують проходження військової служби, знає поверхнево; до виконання своїх службових обов`язків ставиться формально, на заняттях з бойової підготовки показує низький рівень знань; у колективі повагою не користується, доручення командирів часто ігнорує або виконує не в повному обсязі; потребує постійного контролю та додаткових заходів виховного характеру. Згідно довідки лікаря (терапевта) від 30.04.2025 за результатами медичного огляду встановлено, що ОСОБА_9 за станом здоров`я придатний до виконання бойових завдань за призначенням, суттєвих порушень стану здоров`я, які б заважили йому виконувати бойові завдання виявлено не було.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що впливають на його покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, є тяжким злочином.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер тяжкості вчиненого злочину і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також наведені вище дані про особу обвинуваченого, та призначає йому покарання в межах мінімальної санкції, передбаченої ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі.

Таке покарання є справедливим і достатнім для досягнення цілей покарання, визначених ст. 50 КК України, буде співрозмірним і достатнім для запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, як і звільнення від відбування покарання з випробуванням, за обставин цього кримінального провадження, не зможе забезпечити реалізацію приписів статей 50, 65 КК України. В умовах воєнного стану, коли військовослужбовці виконують свій військовий обов`язок безпосередньо у регіонах ведення бойових дій, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет України, звільнення військовослужбовців, які ухиляються від виконання таких обов`язків, від відбування покарання з випробуванням чи із застосуванням положень ст. 69 КК України, демотивує та знижує рівень військової дисципліни і боєготовність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування.

У межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 12.06.2025 ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з моменту затримання, а саме 12.06.2025.

З метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого та забезпечення виконання вироку, суд вважає доцільним залишити щодо ОСОБА_9 запобіжний захід - тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Термін відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто 12.06.2025.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_9 рахувати з 12.06.2025.

Речовий доказ DVD-R диск «My Media» з відеофайлами доведення бойового наказу військовослужбовцям ВЧ3029 НГУ, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження № 0010927 від 04.08.2025.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_9 - у той же строк з дня отримання його копії.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1