Провадження №1-кп/243/1146/2025
Справа №243/8668/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon та в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0032736 від 08 вересня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, інспектора прикордонної служби 2 категорії (навідника) групи зенітних установок першого зенітного ракетно-артилерійського відділення другої прикордонної зенітної ракетно-артилерійської 2 застави відділу прикордонної служби (тип С) зенітних ракетно-артилерійських комплексів ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «солдат», раніше несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.08.2024 №781-ОС солдата ОСОБА_3 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії (навідника) групи зенітних установок першого зенітного ракетно-артилерійського відділення другої прикордонної зенітної ракетно-артилерійської застави відділу прикордонної служби (тип С) зенітних ракетно-артилерійських комплексів ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.07.2025 №716-ОС, підполковника ОСОБА_6 , призначено на посаду начальника відділу прикордонної служби (тип С) зенітних ракетно- артилерійських комплексів ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання майор належить до старшого офіцерського складу, звання солдат належить до рядового складу.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що підполковник за своїм військовим званням є начальником для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

Таким чином, підполковник ОСОБА_6 по відношенню до солдата ОСОБА_3 є прямим начальником за військовим званням, а останній - підлеглим підполковника ОСОБА_6 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно зі ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно зі ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом у ст. 402 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, та вчинив військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України другий відділ прикордонної служби другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

26 серпня 2025 о 10 год 42 хв, перебуваючи в пункті тимчасової підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_2 , інспектор прикордонної служби 2 категорії (навідник) групи зенітних установок першого зенітного ракетно-артилерійського відділення другої прикордонної зенітної ракетно-артилерійської застави відділу прикордонної служби (тип С) зенітних ракетно-артилерійських комплексів ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_3 , отримавши бойовий наказ від начальника відділу прикордонної служби (тип С) зенітних ракетно-артилерійських комплексів ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_6 приступити до виконання бойового розпорядження коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_6 № БР-1243 (гриф) від 25.08.2025, згідно з яким зазначеному військовослужбовцю необхідно було до 18 год 00 хв 26.08.2025 перейти в оперативне підпорядкування старшого позиції відділення «ГОРОСПОК» батальйонного району оборони третьої приккшр в районі АДРЕСА_3 , з закріпленням озброєнням та засобами індивідуального захисту з метою відсічі збройної агресії рф та здійснення оборонного бою.

Водночас, вищезазначений наказ виданий в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечить чинному законодавству та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_3 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Однак, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді, інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператора зенітної групи другого зенітно - ракетного відділення третьої прикордонної зенітно - ракетної застави відділу прикордонної служби зенітно - ракетних засобів ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 26 серпня 2025 о 10 год 47 хв, в умовах воєнного стану, перебуваючи в пункті тимчасової дислокації підрозділу у АДРЕСА_2 , солдат ОСОБА_3 усно та відкрито відмовився виконати зазначений бойовий наказ начальника, доведений йому начальником відділу прикордонної служби (тип С) зенітних ракетно-артилерійських комплексів ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_6 , що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони позицій військовослужбовців Державної прикордонної служби України на зазначеній ділянці місцевості.

11 вересня 2025 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватостіта скріплена підписами сторін.

За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України; щиро каятися; у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання; не вчиняти до закінчення проходження військової служби військових злочинів.

Покарання ОСОБА_3 узгоджене з урахуванням обставин, передбачених ст. 470 КПК України, а саме, враховано характер та тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , також обвинувачений щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину, надав викриваючі показання відносно себе.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження сторони узгодили на призначення ОСОБА_3 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. ст. 58, 69 КК України, у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі на 2 (два) роки службових обмежень для військовослужбовців із відрахуванням 20% із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні винуватим у скоєнні кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся, свої права, передбачені ст. 474 КПК України розуміє.

Обвинувачений, захисник та прокурор в підготовчому судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди, укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж передбачені в угоді.

Суд переконався, що обвинувачений розуміє свої права, передбачені КПК України, зокрема ст. 474 КПК України, у добровільності укладання сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, разом з цим, судом з`ясовано, що він цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні підтвердив, що був присутній під час ініціювання угоди, вважає, що укладення угоди не суперечить інтересам підзахисного.

Судом вислухані показання обвинуваченого та оглянуті представлені в підготовче судове засідання матеріали кримінального провадження з метою перевірки угоди про визнання винуватості на відповідність нормам КПК та КК України, за якими суд встановив, що умови угоди, не суперечать вимогам КПК України, оскільки вона укладена у провадженні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та відповідає вимогам ст. 472 КПК України, не суперечить вимогам КК України, оскільки обставини, викладені в ній відповідають матеріалам справи, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення. Узгоджене покарання відповідає особі обвинуваченого, та вимогам ст. 58 Конституції України, оскільки відповідає санкції частини статті, яка діяла на момент вчинення обвинуваченим правопорушення, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободі чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, про що свідчать як особисті підписи обвинуваченого в угоді, так і його пояснення в судовому засіданні, обвинувачений має можливість виконувати взяті на себе угодою зобов`язання, підстави для визнання винуватості є дійсними.

Дослідивши представлені в підготовче судове засідання матеріали кримінального провадження, враховуючи, що 11 вересня 2025 року обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 досягли угоди про визнання винуватості, підписали її в присутності захисника, при цьому ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним та прокурором була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді 2 (двох) років службових обмежень для військовослужбовців із відрахуванням 20% із суми грошового забезпечення в дохід держави, суд приходить до переконання, що угоду належить затвердити, а ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, - у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, та призначити покарання, обумовлене угодою про визнання винуватості.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

26 серпня 2025 року ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 28 серпня 2025 року застосовано відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 жовтня 2025 року.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2025 року запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою був продовжений на строк до 11 грудня 2025 року включно.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає необхідним зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили скасувати, негайно звільнивши ОСОБА_3 з-під варти.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 11 вересня 2025 року, укладену між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0032736 від 08 вересня 2025 року, - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України, замінити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на 2 (два) роки службових обмежень для військовослужбовців з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили скасувати, негайно звільнивши його з-під варти.

У відповідності до вимог ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення в період часу з 26 серпня 2025 року по день ухвалення вироку, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Роз`яснити, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 364 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя: ОСОБА_1