Номер провадження: 11-сс/813/2356/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2025, якою в межах к/п № 0000535 від 20.08.2025 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.12.2025 включно, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді було частково задоволене клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 та стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.12.2025 в межах строку досудового розслідування, який не перевищує 8 днів з моменту закінчення ознайомлення підозрюваним та його захисником з матеріалами кримінального провадження, без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились на даній стадії провадження, при цьому слідчий суддя на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України вирішила не змінювати свої попередні рішення та не визначати розмір застави підозрюваному ОСОБА_8 , оскільки прокурор належним чином не вмотивував розмір застави, який просив визначити підозрюваному при цьому клопотання про зміну запобіжного заходу не подавав.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодилася із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною з огляду на те, що:

- клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу належним чином не обґрунтоване, при цьому фактично воно вмотивоване лише двома обставинами, а саме можливий вплив на потерпілого та тяжкість можливого покарання. При цьому, потерпілий ОСОБА_9 отримав компенсацію моральної шкоди, надав свідчення стороні захисту та стороні обвинувачення. Натомість, підозрюваний надав показання, співпрацює зі слідством, повністю розкаявся у вчиненому, потерпілий не має претензій до нього та не наполягає на його ув`язненні;

- за результатами проведеної експертизи пістолет, який був використаний підозрюваним, не належить до вогнепальної зброї, виготовлений промисловим способом, є офіційно ліцензованим пневматичним газобалонним пістолетом калібру 4,5 мм. При цьому будь-яким конструктивним змінам вказаний пістолет не піддавався, а в наданому стані без балончика, заповненого вуглекислим газом, який використовується в якості енергії для пострілу, пістолет знаходиться в неробочому стані;

- в цій справі насильство не тільки не було застосоване до потерпілого, воно навіть теоретично не могло бути застосоване через неробочий стан пістолета, про що підозрюваному було заздалегідь відомо. Ці обставини характеризують особу підозрюваного як таку, що не мала наміру завдавати ані тілесних ушкоджень потерпілому, ані тим паче смерті. Крім того, в подальшому була здійснена перекваліфікація інкримінованого ОСОБА_8 діяння;

- з врахуванням приписів ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті. Отже максимальне покарання в цьому випадку обмежується 5 років позбавлення волі;

- на теперішній час в Україні триває воєнний стан, паспорт для виїзду за кордон підозрюванийОСОБА_8 здав на зберігання слідчому, він вперше вчинив кримінальне правопорушення, щиро розкаюється в скоєному, має усталені відносини із сім`єю, постійне місце проживання, подяку від бригади ЗСУ;

- прокурор не довів достатніх підстав неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а також підстав вважати, що підозрюваний, перебуваючи під домашнім арештом буде перешкоджати к/п, а окрім того, не обґрунтував те, що заявлені ризики не зменшились;

- клопотання прокурором подане з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 199 КПК України, тобто менше ніж за 5 днів до закінчення строку дії попередньої ухвали, а саме 17.11.2025, в той час як строк тримання під вартою закінчувався 21.11.2025, при цьому обґрунтувань поновлення строку не наведено;

- строк, на який прокурор просив продовжити строк тримання під вартою, перевищує строк досудового розслідування, при цьому, слідчому судді було повідомлено, що сторона захисту ознайомилась з матеріалами к/п 17.11.2025, водночас прокурор просив продовжити строк дії запобіжного заходу на 30 днів, без зазначення дати саме 18.12.2025. При цьому клопотання прокурора датоване 14.11.2025, подане 17.11.2025, а отже строк на 30 днів мав бути встановлений до 14.12.2025. Крім того, 25.11.2025 взагалі спливають строки досудового розслідування з врахуванням того, що сторона захисту ознайомлена з матеріалами к/п 17.11.2025;

- слідчий суддя безпідставно відмовила у задоволенні клопотання прокурора про визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, вказавши, що клопотання прокурора мало бути «про зміну запобіжного заходу», проявивши тим самим надмірний формалізм;

- слідчий суддя не врахувала, що майнова шкода злочину відсутня, максимальний розмір покарання, який загрожує ОСОБА_8 5 років позбавлення волі, ризику продовження чи повторення протиправної поведінки немає, при цьому підозрюваний вперше притягається до кримінальної відповідальності, зв`язків з особами, які мають кримінальне минуле не має, натомість має постійне місце проживання в м. Одесі, неофіційно працює кур`єром в «БОЛТ», має сталі та гармонійні стосунки з батьками, володіє транспортним засобом, має позитивні характеристики за місцем проживання та не відмовляється від дачі показань. Крім того, підозрюваний хворіє на низку захворювань: дисфункція гіпоталамуса вегетативні розлади, цукровий діабет 2 типу середньої тяжкості, дисметаболічне ожиріння 3 ст. та інші. В умовах СІЗО підозрюваний пройшов обстеження, однак всі лабораторні дослідження на базі СІЗО зробити неможливо.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апелянта в частині необґрунтованості не визначення застави, однак заперечував щодо задоволення апеляційної скарги в іншій частині.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повній мірі з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, положення ст. 199 КПК України регулюють процедуру продовження строку тримання під вартою, за змістом яких підставами продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Так, згідно із п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник фактично не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_8 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя потерпілого на даному етапі слідства є обґрунтованою.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За обставинами даного кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, який карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої, що є тяжким злочином відповідно до класифікації ст. 12 КК України.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу.

Отже, з огляду на специфіку інкримінованого злочину, направленого на заволодіння транспортним засобом, поєднаного з погрозою застосування насильства до потерпілого, що не є небезпечним для його життя, а також зважаючи на наявність потерпілого, свідків та необхідність їх допиту судом, наявні підстави для констатації існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились на цій стадії к/п. Водночас, вказане з врахуванням обставин інкримінованого діяння (спроба заволодіння транспортним засобом в світлу пору доби шляхом погрози власнику т/з газобалонним пістолетом) в сукупності унеможливлює обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, оскільки існують обґрунтовані сумніви в тому, що більш м`який запобіжний захід зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів на підтвердження того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність підстав для продовження підозрюваномуОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, апеляційний суд визнає слушними доводи захисника стосовно недотримання слідчим суддею положень процесуального закону при вирішенні питання щодо визначення розміру застави для підозрюваного при продовженні строку тримання під вартою, про що просив прокурор в своєму клопотанні з огляду на таке.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді 1-ої інстанції належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Тобто, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.

Разом з цим, в цій справі, слідчий суддя прийняла рішення, яке має зовсім протилежний ефект, оскільки під час розгляду клопотання про продовження підозрюваному запобіжного заходу вона допустила істотні порушення вимог КПК, зокрема вийшла за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законом та безпідставно не визначила розмір застави, про що просив прокурор у своєму клопотанні, що суперечить самій суті судового контролю.

Апеляційний суд звертає увагу, що діючий кримінальний процесуальний закон визначає слідчого суддю як суб`єкта, який під час досудового розслідування вирішує питання, пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод осіб, та розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність у кримінальному процесі, тобто здійснює функцію судового контролю.

У свою чергу, функція судового контролю - це заснована на законі кримінальна процесуальна діяльність спеціально уповноваженого суб`єкта - слідчого судді, що здійснюється шляхом розгляду і вирішення клопотань і скарг сторін кримінального провадження, потерпілого з метою охорони прав і свобод особи, та має як превентивний, так і право відновлювальний характер.

При цьому, судовий контроль за досудовим розслідуванням, це законодавчо регламентована, непреюдиціальна діяльність, здійснювана за наявності процесуальної підстави у визначених межах спеціальним суб`єктом - слідчим суддею з метою перевірки дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що під час проведення досудового розслідування, зокрема в контексті вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу, на слідчого суддю покладаються особливі повноваження з нагляду та оцінки процесуальної діяльності учасників кримінального провадження і контролю за дотриманням конституційних прав та свобод підозрюваного.

Саме слідчий суддя повинен об`єктивно оцінити представлені докази на підтримку клопотання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Забезпечення контролю за дотриманням прав, свобод та законних інтересів осіб, які беруть участь у досудовому слідстві, покладає на слідчого суддю обов`язок спостереження за діями передусім правоохоронних органів, як носіїв владних функцій, на надання оцінки наявності підстав для застосування конкретного та запропонованого органом досудового розслідування чи прокурором запобіжного заходу, який обмежує права підозрюваного, а також наявності достатності для цього законних підстав.

Так, як було вище зазначено, прокурор в клопотанні про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваногоОСОБА_8 просив визначити останньому заставу в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Разом з тим, слідчий суддя продовжила підозрюваному строк тримання під вартою без визначення розміру застави, чим фактично вийшла за межі клопотання прокурора та погіршила становище ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави до особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ст. 182 КПК України та практикою ЄСПЛ уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

На переконання апеляційного суду, в цьому к/п, з урахуванням зміни правової кваліфікації злочину, який інкримінується підозрюваномуОСОБА_8 , якому 13.11.2025 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, зокрема з «закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя потерпілого» на «закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя потерпілого», відшкодування потерпілому моральної шкоди, відсутності претензій з боку потерпілого до підозрюваного ОСОБА_8 , а також вимог клопотання прокурора в частині необхідності визначення розміру застави підозрюваному, слідчий суддя не мала права виходити за межі клопотання прокурора, в якому останній просив визначити розмір застави, та відповідно, не мала законних підстав для відмови у визначенні альтернативного розміру застави.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя не дотрималась своїх повноважень у визначених законом межах, перебрав на себе функції сторони обвинувачення, оскільки фактично висловилася про недостатність застосування до підозрюваного запропонованого прокурором альтернативного запобіжного заходу, що суперечить не тільки приписам п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 26 КПК України, а і базовим принципам здійснення правосуддя та кримінального процесу в цілому.

Посилання слідчого судді на те, що підставою для не визначення підозрюваному ОСОБА_8 розміру застави я та обставина, що прокурор не звертався з клопотанням про зміну раніше обраного щодо зазначеного підозрюваного запобіжного заходу на переконання апеляційного суду є хибними, оскільки щодо підозрюваного ОСОБА_8 попереднього був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою та прокурор ОСОБА_6 звернувся з клопотанням до слідчого судді саме про його продовження. При цьому, вимога прокурора про необхідність додаткового застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави була обумовлена зміною кваліфікації його дій та вжиттям заходів щодо відшкодування заподіяної шкоди.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та постановляючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, апеляційний суд керується положеннями ч. 5 ст. 182 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки останнього, який за версією органу досудового розслідування вчинив тяжкий злочин.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави підозрюваному ОСОБА_8 в межах визначених ч. 5 ст. 182 КПК України, про який просить прокурор, та який буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у підозрюваного бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що звернення прокурораз клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу менше ніж за 5 днів, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, постановленої за результатами розгляду такого клопотання.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне продовжити підозрюваномуОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави до 14.12.2025, що з врахуванням повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття сторонам к/п матеріалів буде достатнім для вчинення необхідних процесуальних дій в межах строку досудового розслідування.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, продовжити стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.12.2025 з визначенням йому альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на роз`яснення Об`єднаної палати ККС ВС в постанові від 14.06.2021 в справі №686/9636/18, відповідно до яких Суд вбачає за можливе ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте, постановлення яких має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України.

При цьому, у вказаній постанові суд касаційної інстанції сформував висновок, за яким суд за наявності відповідних підстав має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

З урахуванням вказаної правової позиції, апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 369, 418 КПК, вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення слідчим суддею ОСОБА_1 вимог кримінального процесуального закону, для вжиття належних та дієвих заходів реагування, з метою неприпустимості аналогічних порушень вимог КПК під час розгляду нею клопотань органу досудового розслідування про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.12.2025 включно, без визначення застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 14.12.2025.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 03.12.2025, заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави у зазначеному розмірі підозрюваного ОСОБА_8 звільнити з-під варти та, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на нього строком до 14.12.2025 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування з потерпілим ОСОБА_9 та свідками у даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити заставодавцю та підозрюваному ОСОБА_8 наслідки невиконання приписів ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Довести до відома голови Київського районного суду м. Одеси про істотні порушення норм КПК України, допущені слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 при розгляді клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4