печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадження слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000036 від 19.06.2025,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадження слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000036 від 19.06.2025, на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» 2023 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Метою накладення арешту є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), так як особа, яка ним володіє може здійснити відчуження, продаж, дарування, міну.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000036 від 19.06.2025 за підозрою колишнього начальника ГУ ДСНС у Київській області ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Наказом Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій №8 від 03.01.2023 ОСОБА_5 призначено на посаду начальника Головного управління ДСНС України у Київській області, який наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарчими функціями.

В ході своєї професійної діяльності, на час вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції являвся службовою особою та працівником правоохоронного органу.

27.08.2025 у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Филинці Любарського району Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, за які передбачено покарання від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Підозра ОСОБА_5 обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: первинними бухгалтерськими документами та фінансово-господарською документацією; висновком судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-19/111-24/33990-ВТ від 24.10.2024; висновком судово-економічної експертизи №1201 від 11.11.2024; висновком судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19-24/77598-ПЧ від 30.12.2024; протоколами допиту свідків; протоколами оглядів та обшуків; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Встановлено, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за яке в разі визнання його судом винуватим може загрожувати покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

При цьому встановлено, що документально підтверджений розмір збитків складає 3 678 313 грн. 54 коп. (три мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч триста тринадцять грн. 54 коп.), що є достатньою підставою для арешту майна з метою подальшого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 170 КК України.

Встановлено, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за яке в разі визнання його судом винуватим може загрожувати покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Таким чином, санкція ч. 5 ст. 191 КК України є безальтернативною та передбачає, в разі засудження особи за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 КК України, обов`язкову конфіскацію майна.

При цьому встановлено, що документально підтверджений розмір збитків складає 3 678 313 грн. 54 коп. (три мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч триста тринадцять грн. 54 коп.), що є достатньою підставою для арешту майна з метою подальшого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 170 КК України.

Встановлено, що між ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано шлюб.

Частиною 1 ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Встановлено, що 25.05.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 набула право власності на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» 2023 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Станом на 27.08.2023 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не розірваний, а відтак автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» 2023 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований 25.05.2023 за ОСОБА_4 вважається таким, що набутий в шлюбі та перебуває на праві спільної сумісної власності у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Зважаючи на вищевикладене в органу досудового розслідування вбачається достатні підстави для накладення арешту на майно, яке зареєстроване за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває на праві спільної сумісної власності у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на вказане майно може призвести до його приховування, зникнення, втрати, використання, пересування чи передачі, тобто фактично позбавить можливості конфіскації майна як можливого виду додаткового покарання.

Прокурор у кримінальному провадженні направив на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Слідчий суддя розглянув клопотання за відсутності власника майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення клопотання, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до частини 2 цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчим суддею за результатом дослідження клопотання встановлено, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000036 від 19.06.2025 за підозрою колишнього начальника ГУ ДСНС у Київській області ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

27.08.2025 у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Филинці Любарського району Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, за які передбачено покарання від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за яке в разі визнання його судом винуватим може загрожувати покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Встановлено, що між ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано шлюб.

Частиною 1 ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Встановлено, що 25.05.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 набула право власності на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» 2023 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Станом на 27.08.2023 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не розірваний, а відтак автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» 2023 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований 25.05.2023 за ОСОБА_4 вважається таким, що набутий в шлюбі та перебуває на праві спільної сумісної власності у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позбавлення права розпоряджатися та/або користуватися майном, тобто накладення принаймні однієї із зазначених заборон, є неодмінним юридичним наслідком арешту майна, зумовленим самою правовою природою цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зазначене узгоджується з вимогами чинних для України міжнародно-правових актів. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 19 Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією (ETS 173) (набрала чинності для України 1 березня 2010 року), частини першої статті 31 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції (набрала чинності для України 1 січня 2010 року), частини першої статті 2 Конвенції про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом (набрала чинності для України 1 травня 1998 року), кожна сторона цих конвенцій зобов`язується вживати необхідних заходів для забезпечення можливості конфіскації чи вилучення в інший спосіб майна осіб, винних у корупційних та інших злочинах, що охоплюються сферою дії відповідних конвенцій, у тому числі власності, вартість якої відповідає отриманим від злочинів доходам.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Згідно із частиною першою статті 7 Директиви 2014/42/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 3 травня 2014 року «Про замороження та конфіскацію засобів та доходів, отриманих злочинним шляхом, у Європейському Союзі», держави-члени повинні вживати необхідних заходів для забезпечення заморожування та збереження майна з метою його подальшої конфіскації.

Так, згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідуються у межах цього кримінального провадження, доводи слідчого про існування ризиків відчуження, знищення, спотворення вказаного майна є цілком обґрунтованими.

Викладене в клопотанні прокурора переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Однак, клопотання прокурора в частині накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Обов`язковою умовою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є наявність достатніх підстав вважати, що незастосування арешту утруднить чи зробить неможливим виконання вироку в частині цивільного позову через приховування, пошкодження, псування, знищення або відчуження відповідного майна підозрюваною або іншими особами.

Розглядаючи клопотання про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя не встановлює остаточний розмір шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів врахувати заявлений стороною обвинувачення можливий розмір шкоди та перевірити співмірність ціни позову розміру шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Проте, дослідивши матеріали клопотання, подані стороною обвинувачення, слідчим суддею не встановлено наявності цивільного позову, до матеріалів клопотання прокурором його не долучено, а відтак, слідчий суддя позбавлений можливості на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів врахувати заявлений стороною обвинувачення можливий розмір шкоди та перевірити співмірність ціни позову розміру шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя доходить висновку про часткове задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» 2023 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , з метою забезпечення конфіскації майна, як можливого виду додаткового покарання та запобігання можливості його приховування, зникнення, втрати чи передачі, встановивши заборону власнику їх відчуження.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 60-63 Сімейного кодексу України, ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадження слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000036 від 19.06.2025 - задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000036 від 19.06.2025 на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» 2023 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , встановивши заборону власнику його відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1