Тарутинський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________
Справа № 514/1919/25
Провадження по справі № 1-кп/514/111/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора -

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №№ 0000478 від 14.08.2023 за обвинуваченням,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванчанка Тарутинського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Тарутинського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 26.12.2025 призначено підготовче судове засідання за участю сторін кримінального провадження на 06.01.2026 року на 12 год 00 хв.

Прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а також у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, крім того він обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства відносно особи, що може свідчити про його незаконний вплив на інших учасників кримінального провадження, може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на нього як на обвинуваченого у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, а також невиконання обов`язків шляхом неявки, у разі необхідності до слідчого, слідчого судді та суду. Крім того, ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки станом на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а отже, перебуваючи не під вартою, матиме можливість підтримувати зв`язок із такими особами, тим самим сприяти їх переховуванню від органів досудового розслідування та, як наслідок, ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені ними кримінальні правопорушення, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, оскільки останній офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, а тому не виключаються спроби повторного вчинення вказаних корисливих кримінальних правопорушень останнім.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти клопотання, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Потерпілий в судовому засіданні, не заперечував проти клопотання прокурора.

Заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання про обрання запобіжного заходу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів обвинувального акта, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурором 26.12.2025 року подано до суду письмове клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням місця тримання в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 03.12.2025 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» в межах строку досудового розслідування до 09.01.2026 року.

Відповідно до п. 219 Рішення ЄСПЛ у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви").

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, зокрема прав потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п.1 ч.1, п.3 ч.1, п.4 ч.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення ним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер, потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд вважає, що наявні достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а також у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на нього як на обвинуваченого у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, оскільки останній офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, а тому не виключаються спроби повторного вчинення вказаних корисливих кримінальних правопорушень останнім.

Доказів зменшення чи зникнення ризиків, передбачених п.1 ч.1, п.3 ч.1, п.4 ч.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, про що просив захисник, суду не надано.

Разом з тим, враховуючи передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України обставини, зокрема те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд не визначає заставу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 193, 194, 314, 315 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» строком на 60 (шістдесят) діб без визначенням розміру застави. Строк дії ухвали до 06 березня 2026 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою -з моменту отримання ухвали суду, в іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1