УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 674/1275/22

провадження № 51-3131 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 2 липня 2025 року і

встановила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, за вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2025 року, залишеним без змін 2 липня 2025 року Хмельницьким апеляційним судом,ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, а на підставі ст. 58 вказаного Кодексу замість цього заходу примусу йому призначено службове обмеження на строк 1 рік із відрахуванням у доход держави 10 % із суми грошового забезпечення та встановлено обмеження, передбачені ч. 2 цієї норми.

Вирішено цивільний позов, питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винним у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, кримінального правопорушення проти здоров`я особи.

Як установив суд, 22 серпня 2022 року близько 20:00 неподалік автобусної зупинки на вул. Центральній у с. Томашівці Новодунаєвецької територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області ОСОБА_4 під час конфлікту завдав ОСОБА_5 ударів металевим предметом (припоном) по голові, правому гомілково-ступневому суглобу та стегну, спричинивши середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому малогомілкової кістки праворуч, а також легкі - синці на лобі та правій нозі.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) скасувати ухвалу апеляційного суду і закрити кримінальне провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Не погоджуючись із установленими фактичними обставинами кримінального провадження, скаржник зазначає, що суд неправомірно врахував суперечливі показання потерпілої та зацікавленого свідка ОСОБА_6 , натомість не дав належної оцінки неупередженим показанням сторонньої особи - свідка ОСОБА_7 . За твердженням засудженого, його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину не доведено поза розумним сумнівом, а постановлена ухвала не відповідає ст. 370 КПК.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

За правилами статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції переглядає оспорюване рішення в межах касаційної скарги; не уповноважений ревізувати повноти розгляду, фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить із фактів, установлених судами попередніх інстанцій.

За змістом касаційної скарги, у ній її автор заперечує повноту судового розгляду, достовірність окремих доказів та встановлені фактичні обставини, що не належить до предмета перевірки за касаційною процедурою.

За приписами статей 370, 419 КПК рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі належить зазначити підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою.

Окреслених законодавчих приписів апеляційний суд істотно не порушив, а доводи скаржника про неналежну оцінку доказів не можна визнати прийнятними.

Як убачається з копії ухвали, суд апеляційної інстанції, переглянувши у змагальній процедурі обвинувальний вирок, установив, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину є обґрунтованим, його зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, котрі підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Відхиляючи доводи сторони захисту про неправомірність засудження ОСОБА_4 , апеляційний суд у своїй ухвалі навів і проаналізував наявні в кримінальному провадженні конкретні докази: показання ОСОБА_4 як обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ; фактичні дані, зафіксовані в протоколах: прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 22 серпня 2022 року, добровільного надання предметів від 9 вересня 2022 року, надалі визнаних речовими доказами, огляду місця події від 10 вересня 2022 року, слідчого експерименту 10 вересня 2022 року з потерпілою та свідком ОСОБА_6 , а також результати експертних досліджень № 136, № 354 від 29 серпня та 15 вересня 2022 року.

Зокрема, згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_5 , засуджений ударив її по голові металевим припоном для худоби, після чого вона стала тікати до свого двору, однак ОСОБА_4 , наздоганяючи, завдав ще ударів по правій нозі. Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що бачила сварку між засудженим та потерпілою, як остання тікала, а ОСОБА_4 її наздоганяв. Свідок ОСОБА_6 (чоловік потерпілої) повідомив суду, що він, вийшовши з двору на крики дружини, бачив, як засуджений наздогнав її і двічі вдарив припоном по нозі. За показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на момент події вони знаходилися у дворі потерпілої, котра прийшла додому зі слідами побиття, у зв`язку з чим було викликано поліцію. За висновками експертів, виявлені в потерпілої тілесні ушкодження могли бути заподіяні за обставин, що були відтворені останньою та свідком ОСОБА_6 у ході слідчого експерименту.

Зіставивши отримані в справі фактичні дані суд виснував, що вони спростовують версію скаржника про спричинення тілесних ушкоджень потерпілій її чоловіком у дворі господарства після повернення ОСОБА_5 додому. Так само не підтверджують цієї версії посилання засудженого на свідчення його дружини про обставини події та свідка ОСОБА_7 , котра спостерігала конфлікт між ОСОБА_4 та потерпілою зі значної відстані.

Зауваження сторони захисту стосовно недоліків оформлення медичних документів, наданих на експертизу, слушно визнані такими, що не впливають на вирішення питань, поставлених перед експертами. Суті висновків стосовно ступеня тяжкості та механізму утворення виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень автор касаційної скарги не заперечує.

Перевіривши й оцінивши всі представлені докази з погляду належності, достовірності, допустимості за визначеними у гл. 4 розділу IКПК критеріями, апеляційний суд погодився, що їх сукупність є достатньою для встановлення винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом, а ухвалений вирок - обґрунтованим.

Доводів щодо несправедливості застосованого заходу примусу в поданій скарзі не відображено.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КПК.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність оскарженого рішення і зумовлювали обов`язкове його скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, у касаційній скарзі не міститься.

Оскільки з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 .

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 2 липня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3