Справа № 348/2848/25
Провадження № 11-сс/4808/470/25
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

представника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2025 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2025 року задоволено клопотання т.в.о. начальника СД Надвірнянського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 про арешт тимчасово вилученого майна у межах кримінального провадження №0000144 від 23.10.2025 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на вилучене майно, а саме на транспортний засіб марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання сторони обвинувачення у кримінальному провадженні №0000144 про арешт майна автомобіля марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , задовольнити частково, а саме накласти арешт на вказаний автомобіль лише у частині заборони розпорядження ним, дозволивши ОСОБА_8 користуватися вказаним автомобілем без права його відчуження. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 173 КПК України повернути автомобіль його законному власнику ОСОБА_8 .

Вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з огляду на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, посилається на те, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 є добросовісним набувачем та власником вищевказаного автомобіля і придбав його законним шляхом, а також жодним чином не був обізнаний із можливими протиправними діями інших осіб, які на даний час є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000144. Також слідчим суддею не взято до уваги, що жодних доказів чи підстав вважати, що ОСОБА_8 , який витратив значні грошові кошти на його придбання та ремонт, зацікавлений у його приховуванні, пошкодженні, псуванні, зникненні, втраті, знищенні, перетворенні, передачі.

На думку представника, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і висновок слідчого судді про можливість автомобіля бути речовим доказом кримінального правопорушення і його здатність мати на собі сліди кримінального проступку, особливо з огляду на правову кваліфікацію кримінального правопорушення на час постановлення оскаржуваної ухвали, а саме, за ч. 1 ст. 358 КК України.

Також поза увагою слідчого судді залишилась і та обставина, що задоволення клопотання про арешт майна у повному обсязі призведе до тривалого зберігання вищевказаного автомобіля на відкритій місцевості, і при цьому він не буде захищений від дії зовнішніх факторів у вигляді дощу чи граду, що негативно впливатиме на його технічний стан.

Крім того, арешт автомобіля із забороною користування ним, суттєво обмежує ОСОБА_8 можливості дістатися до місця його роботи, яке знаходиться на значній відстані від місця його проживання у с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про відкладення розгляду провадження до суду не подавав.

Під час апеляційного розгляду представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що клопотання про арешт майна подано в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000144 від 23.10.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Зокрема, під час досудового розслідування було встановлено, що 08.09.2025 року невідома особа ймовірно підробила договір купівлі-продажу транспортного засобу №8487/25/1/001703, на підставі якого здійснила продаж автомобіля марки AUDI А6, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю Тернопільської області.

З доданого до клопотання про арешт майна копії протоколу допиту ОСОБА_8 вбачається, що останній у вересні 2025 року він на сайті «Авторіа» знайшов оголошення про продаж транспортного засобу марки Audi, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , продавець ОСОБА_12 . В подальшому він купив зазначений автомобіль та перереєстрував на себе у сервісному центрі у м. Надвірна. Крім того, свідок зазначив, що через наявність в нього інформації про те, що цей автомобіль було незаконно продано, він 14.11.2025 року завіз його

ОСОБА_13 , відповідно до протоколу огляду від 25.11.2025 року автомобіль марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак на НОМЕР_1 було вилучено за місцем проживання ОСОБА_8

25.11.2025 в ході проведення огляду на земельній ділянці території домоволодіння в АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду було виявлено та вилучено транспортний засіб марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .

Постановою т.в.о. начальника сектору дізнання Надвірнянського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 від 25.11.2025 року вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000144.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що користувачем та власником транспортного засобу марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак на НОМЕР_1 є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .

25 листопада 2025 року т.в.о. начальника сектору дізнання Надвірнянського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, яке тимчасово вилучене в ході проведення огляду, з метою збереження речового доказу у кримінальному провадженні.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання та накладено арешт на тимчасово вилучене майно шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, оскільки існує сукупність підстав вважати, що майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть мати доказове значення під час досудового розслідування, а тому з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі, відчуження вилученого майна, наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Зокрема, на даний час органом досудового розслідування не встановлені обставини, які дозволяють прийти до переконання, що надання ОСОБА_8 права користування транспортним засобом марки AUDI А6, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , та який належав ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не буде впливати на ефективність досудового розслідування та не буде порушувати права інших осіб, які можуть бути визнані потерпілими у вказаному кримінальному провадженні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що проведення досудового розслідування дозволяє встановити нові обставини, які вимагають постійного перегляду заходів, які забезпечують кримінальне провадження, а тому суд апеляційної інстанції оцінює законність судового рішення на час його ухвалення.

Так, відповідно до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5