УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року с-ще Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ухвали Слобідського районного суду міста Харкова від 26.11.2025 року, до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави. Строк дії ухвали в частині тримання під вартою встановлено до 24.01.2026 включно.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати. Таким чином є необхідність у продовженні строку дії відповідного запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, обвинувачений та захисник клопотали про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який. Захисник послався на відсутність ризиків, а лише тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 злочину не є підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Оцінивши доводи сторін щодо клопотань про продовження обвинуваченому запобіжного заходу та зміну запобіжного заходу на більш м`який, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 24.01.2026 року, однак судове слідство по кримінальному провадженню не завершено та не прийнято остаточного рішення, враховуючи те, що не відпали ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого на строк 60 днів.

Так, надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ризик переховування від органу досудового розслідування є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Отже, з урахуванням викладеного, існування цього ризику суд уважає доведеним.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він раніше судимий, останній раз 05.06.2019 Київським районним судом м. Харкова був засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України, до позбавлення волі на строк 7 років. Отже, попередні заходи кримінально-правового впливу (позбавлення волі) не досягли мети виправлення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, ОСОБА_5 , враховуючи мотиви наведені в ухвалі Слобідського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2025 року, може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про збереження ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Згідно п.5ч.2ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Таким чином, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

З огляду на встановлені обставини та наведені вище висновки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Абзацом 8 ч. 4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цьогоКодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6,260,261,402-405,407,408,429,437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто, визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 407 КК України є дискреційним повноваженням суду. При цьому наявність дискреції має також грунтуватися на позиціях учасників кримінального провадження, а також сукупності інших обставин, встановлених судом.

В даному випадку суд ураховує сукупність всіх обставин, позицію прокурора, та й те, що інкриміноване кримінальне правопорушення, у разі доведення вини стороною обвинувачення, підриває бойову готовність підрозділу, дисципліну та довіру між військовослужбовцями, призводять до деморалізації особового складу, отже шкодять обороноздатності країни.

У зв`язку з викладеним, керуючись ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає ОСОБА_5 розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 315, 369, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на шістдесят днів, тобто до 15 березня 2026 року включно.

Відлік строку продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_5 рахувати з 15 січня 2026 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 здійснювати у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Встановити строк дії ухвали до 15 березня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1