КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ТОВ «ВІДА» на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 11.09.2025 задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0044 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14), площею 2 га, яка на праві приватної власності належить ТОВ «ВІДА», із забороною відчуження, розпорядження та користування, а також забороною користування на ній об`єктами нерухомості.

Цією ж ухвалою заборонено особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно зазначеної земельної ділянки.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ТОВ «ВІДА» подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Апелянт зазначала, що з текстом оскаржуваної ухвали вона _____________________________________________________________________________

Справа № 759/20899/25 Слідчий суддя - ОСОБА_7

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7722/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

ознайомилася лише 19.09.2025, а тому просила визнати поважною причину пропуску строку на її оскарження.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що рішення про продаж земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0044 за адресою: Київська обл., Фастівський район, смт. Калинівка, вул. Індустріальна, 11, ТОВ «ВІДА» було прийнято Калинівською селищною радою Васильківського району Київської області 04.01.2008 року відповідно до вимог діючого законодавства з дотриманням усіх необхідних вимог. За період з 2008 по теперішній час вищевказане рішення ніким не оспорювалось і не скасовано.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2008 № 177 є чинним, не визнавався судом недійсним, а ТОВ «ВІДА» виконало всі зобов`язання з оплати, що підтверджено заявою продавця від 22.02.2011.

Будівлі та споруди на земельній ділянці зведені законно, введені в експлуатацію та зареєстровані ще у 2005-2007 роках, вони не пов`язані з інкримінованим кримінальним правопорушенням та їх неможливо приховати від будь-яких осіб.

Твердження прокурора про те, що земельна ділянка, а також розташовані на ній об`єкти є об`єктом кримінально-протиправних дій, є безпідставними та необґрунтованими.

ТОВ «Віда» та належне йому нерухоме майно не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, жодній посадові особі товариства не повідомлено про підозру.

До клопотання прокурора не долучено документів, що земельна ділянка та розташовані на ній об`єкти нерухомого майна є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, розглянув клопотання без повідомлення та участі представників ТОВ «ВІДА».

Долучений до клопотання висновок експерта від 14.04.2025 № 46 не може вважатися належним доказом, оскільки він побудований на порівнянні оголошень Aviso та різними за площами та розташуванням обєктами станом на квітень 2025 року, в той час як земельна ділянка булла придбана у 2008 році.

Крім того, заборона користування арештованим майном фактично блокує господарську діяльність ТОВ «ВІДА» та створює надмірне втручання у право власності.

Також апелянт вказувала, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 364 КК України об`єктивно сплинули, що виключає реальні каральні/конфіскаційні цілі.

Крім того, посилалася на порушення правил територіальної підсудності розгляду клопотання, оскільки Святошинський районний суд міста Києва не має належної територіальної юрисдикції для вирішення питання арешту майна, розташованого у Фастівському районі Київської області.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ТОВ «ВІДА», яка підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності представника власника майна, та відомості про направлення їй копії оскаржуваної ухвали відсутні.

Як зазначено в апеляційній скарзі та підтверджується даними наявної у матеріалах судового провадження розписки, із оскаржуваною ухвалою представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ТОВ «ВІДА» ознайомилась 19.09.2025 під час ознайомлення із матеріалами судового провадження, тоді як подала апеляційну скаргу 22.09.2025, тобто в межах строку, передбаченого абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000437 від 30.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що земельну ділянку з кадастровим номером: :07:003:0044, яка розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Калинівка, вул. Індустріальна, 11, відведено на підставі рішення Калинівської селищної ради.

18.09.2013 право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але в супереч ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», електронні документи не були створені із наданих документів.

Будь-які підстави для реєстрації чи посвідчення речового права на вказану земельну ділянку в реєстрах відсутні.

01.10.2024 від Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області надійшов лист та додаткові матеріали, в тому числі технічна документація з переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право оренди земельної ділянки ТОВ «ВІДА» під розміщення виробничої бази на території Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області. Відповідно до технічної документації, земельній ділянці визначений режим спеціального землекористування в частині особливого порядку забудови, перебудови чи реконструкції об`єктів нерухомого майна з особливим та обов`язковим порядком надання дозволів. У відповідності до кадастрового плану, на земельній ділянці наявні об`єкти нерухомого майна, нанесені на кадастровий план та на есплікацію, які належать ЗАТ «САТКО».

Запроектована до відведення земельна ділянка розташована в межах смт. Калинівка по вул. Індустріальній, 11, і була надана в постійне користування ЗАТ «САТКО» рішенням Калинівської селищної ради № 107 від 26.08.1999 року площею 2 га (Державний акт на право постійного користування землею 1-КВ № 000331-200).

Вказана земельна ділянка ЗАТ «САТКО» використовувалась для будівництва виробничої бази.

У відповідності до кадастрового плану, який міститься в технічній документації, на останньому наявні обмеження у вигляді об`єктів нерухомості, які в подальшому об`єктом договору оренди та купівлі-продажу не виступали.

15.10.2024 за № 513 від КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» надійшов лист та копія інвентаризаційної справи, у відповідності до якої приміщення, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером: :07:003:0044 за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Калинівка, вул. Індустріальна, 11, являються нежитловими та слугують для зберігання продовольчих та непродовольчих товарів.

05.02.2008 між Калинівською селищною радою Васильківського району Київської області () та ТОВ «ВІДА» () укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером: :07:003:0044, яка розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Калинівка, вул. Індустріальна, 11, який зареєстровано в реєстрі за № 177. Ціну вказаного правочину визначено на підставі експертної вартості земельної ділянки, згідно із звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 10.05.2007 виданого ТОВ «Універсал-Агро».

14.04.2025 у кримінальному проваджені проведено експертно-грошову оцінку, за результатами проведення якої постановлено висновок № 46, у відповідності до якого, експертна грошова оцінка земельної ділянки станом на момент посвідчення правочину, була заниженою у 7 разів.

30.04.2025 в рамках даного кримінального провадження також проведено економічну експертизу, у відповідності до висновку якої, за результатами заниження експертної вартості Калинівській селищній раді спричинено матеріальних збитків на суму 3 756 000 грн.

10.09.2025 прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0044 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14), площею 2 га, яка на праві приватної власності належить ТОВ «ВІДА», із забороною відчуження, розпорядження та користування, а також забороною користування на ній об`єктами нерухомості. Також прокурор просив заборонити особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно зазначеної земельної ділянки.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 11.09.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0044 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14), площею 2 га, яка на праві приватної власності належить ТОВ «ВІДА», із забороною відчуження, розпорядження та користування, а також забороною користування на ній об`єктами нерухомості.

Цією ж ухвалою заборонено особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно зазначеної земельної ділянки.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя послався на необхідність арешту даного майна з метою збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором під час звернення із вищевказаним клопотанням та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод, та у порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчим суддею належним чином не перевірено правову підставу для арешту такого майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Клопотання прокурора та ухвала слідчого судді не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:003:0044 площею 2 га, яка на праві приватної власності належить ТОВ "ВІДА", , відповідає критеріям, передбачених ст. 98 КПК України, враховуючи, що відповідне рішення органу досудового розслідування про визнання її речовими доказами у кримінальному провадженні, у матеріалах справи відсутнє.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документу, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу, та мотиви, з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та дійти висновку про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя належним чином не перевірив можливість використання земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0044 як доказу у кримінальному провадженні, не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення такого арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, та не навів в ухвалі мотиви, з яких він виходив при накладенні такого арешту.

Жодних даних щодо причетності власника земельної ділянки - ТОВ "ВІДА", до вчинення кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, матеріали справи не містять, та відомості про можливу причетність вказаної юридичної особи до кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні не внесено.

Однак вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді.

Інших підстав для накладення арешту, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, а також обґрунтування наявності випадків, передбачених ч. ч. 3 - 6 ст. 170 КПК України, у клопотанні прокурора не зазначено.

Крім того, слідчий суддя, без обгрунтування наявності у кримінальному провадженні підстав, передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України, дійшов висновку про накладення заборони відчуження, розпорядження та користування земельною ділянкою та наявними на ній об`єктами нерухомості, а також заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно зазначеної земельної ділянки.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, орган досудового розслідування в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0044 здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право власника майна на мирне володіння таким майном здійснено без законних на те підстав.

За таких обставин, ураховуючи, що клопотання прокурора про арешт майна слідчим суддею розглянуто без з`ясування всіх обставин, передбачених ст.ст. 171, 172, 173 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що арешт на вказану у клопотанні земельну ділянку не може бути накладений з метою та за обставин, наведених у клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді, у зв`язку із чим вказана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про розгляд клопотання прокурора з порушенням правил територіальної підсудності, з посиланням на те, що Святошинський районний суд міста Києва не має належної територіальної юрисдикції для вирішення питання арешту майна, розташованого у Фастівському районі Київської області.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді, до яких віднесено і арешт майна, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Як убачається із матеріалів судового провадження, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000437 від 30.08.2024 здійснюється СУ ГУ НП в Київській області.

У відповідності до п. а) ч. 1 ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є, серед іншого, слідчі підрозділи органів Національної поліції.

Згідно даних наявної у матеріалах клопотання постанови начальника відділу СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 від 17.10.2024 про визначення слідчої групи, місцем проведення досудового розслідування визначено відділ розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Київській області, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 2А, який віднесено до Святошинського району міста Києва.

З наведеного убачається, що клопотання прокурора про арешт майна подано за фактичним місцем знаходження органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000437, та підлягає розгляду Святошинським районним судом міста Києва, а відтак доводи апелянта у цій частині не грунтуються на вимогах закону.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ТОВ «ВІДА» - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0044 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14), площею 2 га, яка на праві приватної власності належить ТОВ «ВІДА», із забороною відчуження, розпорядження та користування а також забороною користування на ній об`єктів нерухомості, та забороною особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно зазначеної земельної ділянки.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3