Справа № 735/1057/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/215/26
Категорія - ч. 2 ст. 286-1 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000064 від 19 квітня 2024 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лукнів, Коропського району, Чернігівської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286-1 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 ухвалено не обирати.

Строк відбуття ОСОБА_6 покарання ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 10 601 (десят тисяч шістсот одну) грн. 92 коп.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Коропського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2024 року на автомобіль марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває в користуванні ОСОБА_6 , та у власності ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , ключі від автомобіля марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що передано на зберігання до ВП №1 Новгоро-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено згідно вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 19 квітня 2024 року близько 13 години 00 хвилин, будучи на той час військовослужбовцем територіального центру комплектування та соціальної підтримки, керуючи автомобілем марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі від с. Вільне до с. Придеснянське Новгород-Сіверського району Чернігівської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неподалік інформаційного вказівника «Мезинський національний природний парк», діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення п. 2.3 б та п. 12.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, неправильно оцінив дорожню обстановку та стан транспортного засобу, в результаті чого виїхав на ліве узбіччя дороги, по напрямку свого руху, та в подальшому у лівий кювет де відбулось перекидання автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 , порушив вимоги п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі) та п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться в прямому причинному зв`язку з її наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, правильності кваліфікації його дій та доведеності вини, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок суду в частині призначеного йому покарання та призначити за ч. 2 ст. 286-1 КК України, покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк на 5 (п`ять) років.

Мотивує тим, що призначаючи покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття та повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Зазначає, що при розгляді справи повністю підтвердив вживання алкогольних напоїв, керування транспортним засобом та недотримання ПДР, наслідком чого стало ДТП, в результаті якого потерпілий отримав тілесні ушкодження. Просить врахувати, що намагався надати потерпілому першу медичну допомогу та звертався за допомогою до проїжджих автомобілів. Крім того, просить врахувати, що вчинив необережний злочин, добровільно відшкодував потерпілому спричинену матеріальну та моральну шкоду, примирився з потерпілим. Зважаючи на думку потерпілого, а також вказані обставини, вважає, що є підстави для застосування положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання у виді обмеження волі.

Також просить врахувати відсутність обтяжуючих покарання обставин, вчинення кримального правопорушення вперше, звільнення з військової служби на підставі висновку ВЛК, позитивні характеристики за місцем проживання та служби, молодий вік та висновок наданий органом пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Переконаний, що покарання у виді 2 років обмеження волі буде достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 за своєю прохальною та мотивувальною частинами є аналогічною апеляційній скарзі обвинуваченого та зводиться до несправедливого покарання застосованого судом до ОСОБА_6 , через його суворість.

Захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з його невідповідністю, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286-1 КК України, у вигляді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеності його вини, просить врахувати, що його підзахисний визнав вину, висловив щирий жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення і настання тяжких наслідків та осудив свою поведінку. Крім того, добровільно відшкодував потерпілому спричинену матеріальну та моральну шкоду, при цьому вчинений ним злочин є злочином з необережною формою вини. Враховуючи позицію потерпілого та відсутність обтяжуючих покарання обставин, вважає, що є достатні підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286-1 КК України у виді обмеження волі. І таке покарання, на думку апелянта, буде достатнім і необхідним для досягнення мети покарання.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг та наголошували на суворості призначеного судом покарання, прокурора, який не погодився з доводами апеляційних скарг, вирок суду вважав законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги сторони захисту та потерпілого залишити без задоволення.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, звільнений з військової служби з виключенням з військового обліку, за місцем проживання та служби характеризується позитивно. Також судом враховано позицію потерпілого, який просив призначити покарання у виді обмеження волі та досудову доповідь органу пробації.

В якості обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав відшкодування шкоди та щире каяття, не встановив таких обставин, які в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього та достатньо обгрунтованим у рішенні суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого саме за умови призначення покарання у виді позбавлення волі у розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України, при цьому не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Ті обставини, що обвинувачений визнав свою вину та щиро розкаявся, відшкодував шкоду, а також позиція потерпілого про призначення ОСОБА_6 покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України, не дають підстав для призначення більш м`якого покарання, як і відомості про те, що особа позитивно характеризується, а матеріалами провадження відсутні обставини, які обтяжують покарання, оскільки всі ці обставини вже були враховані судом при призначенні як основного, так і додаткового покарань.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, у справах цієї категорії безпосереднім об`єктом є безпека дорожнього руху, а тому позиція потерпілих щодо покарання не є визначальною.

Верховний суд вказав, що у провадженнях щодо кримінальних правопорушень проти безпеки дорожнього руху діями обвинуваченого у першу чергу спричиняється шкода суспільним інтересам, а шкода інтересам потерпілого є проявом посягання на основний об`єкт безпека дорожнього руху.

Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року було скасовано ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 14 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 , якою було пом`якшене обвинуваченому покарання.

Суд касаційної інстанції вказав, що за такого обсягу висунутого обвинувачення, аналогічних даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч.2 ст. 439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 , засудженого ч.2 ст. 286-1 КК України, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13