Провадження № 1-кп/947/1177/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000753 від 07.06.2025 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бузьке, Вознесенского району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньо-

спеціальною освітою, не працевлаштований, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 27.11.2023 Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштований, неодружений, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, що 07.06.2025 приблизно о 04.00 годині, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , на мопеді марки «Yamaha» прибули до будинку N? 10/4 проспекту Небесної сотні, в м. Одесі, де побачили припаркований автомобіль марки ВАЗ 2107, коричневого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ,який на праві власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цей час у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раптово виник прямий умисел, направлений на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме автомобіля марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 .

З метою реалізації злочинного умислу, в цей же день ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, розробили спільний план, направлений на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н.з НОМЕР_2 , при цьому розділивши між собою свої злочинні ролі.

В подальшому, 07.06.2025, близько 04:05 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх злочинних дій на пошкодження чужого майна, групою осіб згідно розподілених ролей, взявши заздалегідь заготовлену запальничку та шланг, при цьому ОСОБА_7 відкрив кришку бензобака автомобіля ВАЗ 2107, та за допомогою шлангу, який вставив до бензобаку автомобіля ВАЗ 2107, облив бензином заднє праве колесо вказаного автомобіля, а ОСОБА_8 за допомогою запальнички підпалив його, що призвело до загоряння автомобіля марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 . Однак, через обставини, які не залежали від волі ОСОБА_8 , вогонь заднього правого колеса автомобіля самостійно загасився. В цей час ОСОБА_8 з метою продовження свого злочинного наміру, направленого на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, передав запальничку ОСОБА_7 , який в свою чергу повторно здійснив підпал заднього правого колеса автомобіля марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого сталось загоряння автомобіля ВАЗ 2107 д.н. НОМЕР_1 .

Виконавши усі дії, спрямовані на реалізацію спільного умислу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , впевнившись у загоранні автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , втекли з місця вчинення злочину.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України, за кваліфікуючими ознаками, - умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб, які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України, за кваліфікуючими ознаками, - умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб, які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України, визнав повністю, пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочини при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював, підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: в день подій він працював в доставці «Глоба», після закінчення робочого дня зустрівся зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_10 , який був йому винен гроші. Вони зайшли до магазину АТБ, де купили горілки, прийшли додому, почали вживати спиртні напої. Потім вирішили поїхати на море, але побачили, що у них відсутній бензин, тоді вирішили знайти якісь автомобіль і злити з нього паливо. Вони знайшли автомобіль марки «Жигулі», з якого злили паливо, але потім вирішили побачити як горить автомобіль, підпалили його. У них не було наміру підпалу автомобіля, умисел виник спонтанно, їх дії були безглузді. Обвинувачений ОСОБА_7 в своїх діях кається, розуміє, що внаслідок вживання алкоголю вчинив злочин в період іспитового строку, розуміє, що йому не треба вживати алкоголь. Він має бажання служити в лавах ЗСУ, цивільний позов потерпілої визнає в повному обсязі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України, визнав повністю, пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочини при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював, підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, підтримав в повному обсязі покази обвинуваченого ОСОБА_7 надані в суді. Він дійсно в день події разом з обвинуваченим ОСОБА_7 вживали горілку, випили 2 літра горілки. Потім вирішили їхати на море, але не було бензину, злили паливо з автомобілю «Жигулі», але потім, спонтанно, прийшла в голову думка підпалити цей автомобіль, підпалили його. Він кається у вчиненому злочині, висновки для себе зробив, під вартою вперше, просив суворого його не карати, цивільний позов потерпілої визнає в повному обсязі.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повністю визнали свою вину у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194КК України, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідженням матеріалів характеризуючи їх особи.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194КК України доведена в повному обсязі і знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 ,суд кваліфікує за ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб, які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 ,суд кваліфікує за ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194КК України, за кваліфікуючими ознаками - умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб, які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, визнав вину, розкаявся у вчиненому, наявність обставини, що обтяжує покарання, враховуючі думку прокурора, який просив застосувати до основного покарання, положення статті 75 КК України, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає, рецидив злочинів.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який на обліку у психіатра та нарколога не значиться, не працює, стабільного джерела доходу не має, раніше судимий, вчинив злочин не відбувши покарання за попереднім вироком, що свідчить про те, що належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, враховуючи наявність обставин які пом`якшуютьпокарання, наявність обставин які обтяжують покарання, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 , його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання у виді позбавленням волі, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.11.2023 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Частина 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання. Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

При цьому, суд враховує вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Призначене судом кожному обвинуваченому покарання, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпіла ОСОБА_9 звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 матеріальної шкоди завданої їй внаслідок вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, у розмірі 53 343 гривень 05 копійок, що складає вартість пошкодженого майна.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обвинувачі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 визнали в повному обсязі.

Факт заподіяння матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 встановлено матеріалами справи у розміру 53 343 гривень 05 копійок, а тому має бути відшкодована обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в рівних частках.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в рівних частках.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100,124,128,129,349,369,370,371,373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.11.2023 року у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (одного) місяця.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання, а саме: 11.06.2025 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_7 під вартою з 11.06.2025 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний відносно ОСОБА_8 , скасувати, звільнити з під варти в залі суду.

На підставі частини 5 статті 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі, період попереднього ув`язнення з 11.06.2025 по 16.10.2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.06.2025 року на автомобіль марки ВАЗ 2107, д.н.з НОМЕР_2 , та на мобільний телефон марки "Iphone XR" червоного кольору.

Речовій доказ: автомобіль марки ВАЗ 2107, д.н.з НОМЕР_2 , повернути власнику майна, потерпілій ОСОБА_9 .

Речовій доказ: мобільний телефон марки "Iphone XR" червоного кольору, повернути за належністю ОСОБА_7 .

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.06.2025 року накладений на мопед марки «Yamaha» чорного кольору, д.н. НОМЕР_3 .

Речовій доказ:мопед марки «Yamaha» чорного кольору, д.н. НОМЕР_3 , який зберігається на штрафмайданчику № 6 за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортовська 27/1, повернути безоплатно ОСОБА_7 .

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 витрати на проведення експертизи №СЕ-19/116-25/14627-ФХД від 14.07.2025 року, у розмірі 14 262 (чотирнадцять тисяч двісті шістдесят дві) гривні 40 копійок.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 витрати на проведення експертизи № №СЕ-19/116-25/14981-АВ від 28.07.2025 року, у розмірі 8 022 (вісім тисяч двадцять дві) гривні 60 копійок.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 53 343 гривень 05 копійок, задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рівних частках на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 53 343 (п`ятдесят три тисячі триста сорок три) гривень 05 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1