Провадження № 1-кп/643/369/25
Справа № 643/8464/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року Салтівський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого -адковата ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000489 від 15.04.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ізюм, Харківської області, не одруженого, раніше не судимого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця молодшого сержанта Збройних сил України, бойового медика взводу стрілецького взводу, ВОС-878033, військової частини НОМЕР_1

за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 травня 2022 року № 65 ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та на всі види забезпечення, призначивши на посаду бойового медика взводу стрілецького взводу, ВОС-878033 Збройних сил України.

Згідно ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) ОСОБА_8 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Так, водій ОСОБА_8 , 14 квітня 2024 року, близько 21 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , рухався по вул. Академіка Павлова з боку вул. Героїв Праці, під`їхав до перехрестя з вул. Валентинівська, та зупинився на червоний сигнал світлофора. Після зміни сигналу світлофора на зелений, водій ОСОБА_8 , намагаючись виконати лівий поворот на вул. Валентинівську, діючи необережно, не переконався в безпеці своїх дій, розпочав маневр ліворуч, виїхав на перехрестя, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку через перехрестя прямо, створив для його водія небезпеку, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, де вказано:

- п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напряму руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п.16.6 «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч»;

та допустив зіткнення з мотоциклом «Kawasaki ZR800A» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час, рухався через перехрестя у зустрічному для водія ОСОБА_8 напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди постраждав водій мотоцикла ОСОБА_5 , який, згідно судово-медичної експертизи №12-14/344-А/24 від 18.07.2024, отримав тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, у вигляді важкої черепно-мозкової травми: переломи кісток склепіння та основи черепа, забій головного мозку тяжкого ступеню з множинними інтрацеребральними гематомами, дифузне аксональне ушкодження головного мозку, забійна рана м`яких тканин голови.

Необережні дії водія ОСОБА_8 , які виразилася в тому, що перед виконанням маневру ліворуч під час виїзду на перехрестя, він не переконався у безпеці своїх дій, розпочав маневр ліворуч, не надавши дорогу мотоциклу «Kawasaki ZR800A» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався назустріч прямо, допустив з ним зіткнення та заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, відповідно до висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-24/17982-ІТ від 12.07.2024, не відповідають вимогам п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з подією та її наслідками.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні визнав в повному обсязі. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Розкаюється за вчинені дії. Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 визнає повністю, ним частково відшкодовано матеріальну шкоду .

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди підтримав. Щодо призначення судом покарання, то просив обвинуваченого суворо не карати.

Суд, визнавши у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_8 , який повністю визнав свою вину у вчиненому і не бажає досліджувати у судовому засіданні докази, які були зібрані в процесі досудового слідства і прокурор , потерпілий , представник потерпілого не заперечують проти цього. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі зібраних доказів, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за обставин викладених в обвинувальному акті та визнаних учасниками провадження, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 286 КК України , як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також позицію потерпілого та прокурора.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд відносить повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття у вчиненому, часткове добровільне відшкодування збитків.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Щодо особи обвинуваченого, то суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного те, що обвинувачений ОСОБА_8 , позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, до виконання службових обов`язків відноситься відповідально, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває. Має на утриманні неповнолітню доньку , батька - ОСОБА_10 , який є інвалідом 2 групи, мітір ОСОБА_11 ,яка є інвалідом 3 групи.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України класифікується як тяжкий злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту.

Визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст. ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченим тяжкого злочину у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, особу обвинуваченого.

Суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, тому приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання без позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Таке покарання на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень у майбутньому та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягаються до кримінальної відповідальності.

Стосовно цивільних позовів у кримінальному провадженні, суд зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До початку судового розгляду представник потерпілий адвокат ОСОБА_6 подав до суду цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому він просив: стягнути з ОСОБА_8 та військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 1 000 000,00 гривен та стягнути з МТСБУ як страховика на користь ОСОБА_5 у якості відшкодування матеріальної шкоди всі суми за чеками на ліки та лікування в розмірі 79.000 гривен.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що потерпілий переніс величезне душевне страждання та нервове потрясіння, втрату в інтересі до життя та постійно відчуває нестерпний глибокий душевний біль, який напевно ніколи його не покине. Крім травм в нього самого, ДТП призвело до значного погіршення психічного стану, адже така тяжка травма та інвалідність є подією, що не може не залишити сліду в душі. Він тривалий час перебував у стані депресії, намагається відійти від реальності та забути про болючу подію. Однак, біль та страждання повертаються знову й знову. З моменту ДТП він постійно переживає моральні страждання.

Оскільки під час ДТП водій ОСОБА_8 перебував у службових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 , відповідальність за заподіяну шкоду несе зазначена юридична особа, згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України.

Суд погоджується з доводами потерпілого ОСОБА_5 , що протиправна винна поведінка ОСОБА_8 , перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з душевними стражданням потерпілого, істотними негативними змінами в його житті, які фактично є непоправними, що в розумінні ст.23 ЦК України є моральною шкодою.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч.1 ст.1177 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд приймає до уваги доводи потерпілого , що завдана йому шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ДТП , істотними негативними змінами в його житті, порушенні звичайного ритму життя, погіршенні здоров`я.

З урахуванням обставин справи, враховуючи принципи розумності та справедливості щодо стягнення шкоди, судову практику, що склалася, суд дійшов висновку стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 1 000 000 гривен.

Щодо відповідальності військової частини НОМЕР_1 за заподіяну шкоду, суд зазначає таке.

Як вище зазначалось, відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Отже, діяльність із використання, зберігання й утримання, зокрема, транспортної машини, має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , 14 квітня 2024 року, близько 21 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , рухався по вул. Академіка Павлова з боку вул. Героїв Праці, під`їхав до перехрестя з вул. Валентинівська, та зупинився на червоний сигнал світлофора. Після зміни сигналу світлофора на зелений, водій ОСОБА_8 , намагаючись виконати лівий поворот на вул. Валентинівську, діючи необережно, не переконався в безпеці своїх дій, розпочав маневр ліворуч, виїхав на перехрестя, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку через перехрестя прямо, створив для його водія небезпеку, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з мотоциклом «Kawasaki ZR800A» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час, рухався через перехрестя у зустрічному для водія ОСОБА_8 напрямку.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_9 .

Вказаний транспортний засіб перебував у володінні та користуванні ОСОБА_8 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що шкода, заподіяна військовослужбовцем ОСОБА_8 під час несення служби з використанням джерела підвищеної небезпеки автомобіля «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який не закріплений за військовою частиною, і перебував у володінні та користуванні вказаного військовослужбовця, в контексті ч.2 ст.1187 ЦК України не повинна відшкодовуватись військовою частиною НОМЕР_1 , де він проходив військову службу,

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №570/1531/17.

Стосовно цивільного позову ОСОБА_5 до МТСБУ про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Так, частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обоє 'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, яким керував ОСОБА_8 в момент ДТП не була застрахована. Тому, згідно законодавства, страхове відшкодування має здійснювати Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ).

Стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров`ю та/або майну потерпілих у наслідок ЛТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортній засобів» від 1.07.2004 №1961 -IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.З) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону М1961-ГУ).

Згідно зі ст. 6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону №1961-№ (стст.9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому' потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірною зобов`язанні ніш є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК).

Відповідно до ст.511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст ст. З6, 37 закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016у справі №6-2808цс15.

Тому, за клопотанням потерпілого як цивільного позивача МТСБУ можна визнати цивільним відповідачем, адже саме ця юридична особа в силу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану ОСОБА_8 під час ДТП 14.04.2024.

Питання скасування арешту суд вирішує відповідно до вимог ст.174 КПК України.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.04.2024 року накладено арешт на мотоцикл марки «Kawasaki ZR800A»,н.з. НОМЕР_3 (953/3045/24, 1-кс/953/2759/24) , ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.04.2024 року накладено арешт на автомобіль «Volkswagen Golf » , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Таким чином, арешт на майно, а саме на: мотоцикл марки «Kawasaki ZR800A»,н.з. НОМЕР_3 , автомобіль «Volkswagen Golf » , реєстраційний номер НОМЕР_4 підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід покласти на обвинуваченого та стягнути з ОСОБА_8 витрати за проведення експертиз.

Керуючись ст.ст.2,7,100,124,368-370,371,373,374,376,392,393,395,532 КПК України,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді ЧОТИРЬОХ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на ДВА роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування основного призначеного покарання звільнити з випробуванням строком на ДВА роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки слід обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 процесуальні витрати за залучення експертів на користь держави в сумі 18 174 (вісімнадцять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 72 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості відшкодування моральної шкоди 1 000 000 (один мільйон ) гривен.

Стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості відшкодування матеріальної шкоди 79 000 (сімдесят дев`ять тисяч) гривен.

Арешт, накладений на рухоме майно, а саме: мотоцикл марки «Kawasaki ZR800A»,н.з. НОМЕР_3 , ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.04.2024 року (953/3045/24, 1-кс/953/2759/24) - скасувати.

Арешт, накладений на рухоме майно, а саме: автомобіль «Volkswagen Golf » , реєстраційний номер НОМЕР_4 , ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.04.2024 року (953/3045/24, 1-кс/953/2758/24) - скасувати.

Речові докази:

- мотоцикл марки «Kawasaki ZR800A»,н.з. НОМЕР_3 ,який переданий на відповідальне зберігання власнику майна - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2024 року , повернути власнику - ОСОБА_5 .

- автомобіль «Volkswagen Golf » , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який переданий на відповідальне зберігання власнику майна ОСОБА_9 ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2024 року повернути власнику - ОСОБА_9 .

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Салтівський районний суд міста Харкова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1