Справа № 503/1647/25
Провадження № 1-кп/503/122/25
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2025 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції під час трансляції поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження) з Державною установою «Одеський слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , та з власних технічних засобів за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000359 від 03.05.2025 року клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Грабове Подільського району Одеської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , громадянину України, з повною середньою освітою, не працюючому, не одруженому, раніше не судимому, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кодимського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 3 ст. 332 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні подав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Прокурор вважає, що у зазначеному випадку метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, забезпечення виконання останнім, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 9 років та є тяжким. Крім того, останній має зареєстроване місце проживання в прикордонній зоні, добре орієнтується на місцевості та володіє інформацією про розташування прикордонних постів, що дає йому можливість незаконного перетину через державний кордон України поза межами пункту пропуску. Також в нього наявний закордонний паспорт та він має рідних за кордоном, що також дає йому змогу безперешкодно перетнути державний кордон України з метою подальшого уникнення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідка ОСОБА_9 , оскільки він особисто з ним знайомий, володіє інформацією про його рідних та близьких, що дає йому змогу тиску на вказаного свідка шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, шантажу, з метою його спонукання до відмови надання показів в суді, перекручування або створення обставин, які йому достовірно відомі, оскільки його покази є визначальними у кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, отже є підстави вважати, що останній є достатньо рішучим для вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 вчинювався, у тому числі, із невстановленим на даний час органом досудового розслідування колом осіб, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності, а також повідомити форми і методи роботи правоохоронних органів України, що стали йому відомі у зв`язку з набуттям статусу підозрюваного. Крім того, на думку прокурора, у зв`язку із військовою агресією збройних сил російської федерації та впровадження на території України воєнного стану, такі існуючі ризики лише збільшуються. З огляду на вищевикладене, прокурор просив задовольнити клопотання.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які він посилається, на доказах наявність ризиків не ґрунтується, а є лише припущенням прокурора. Просив суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та більш м`який у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки обвинувачений не може утримуватися в умовах СІЗО через тяжке захорювання ніг та потребує постійного медичного лікування.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування та доданих до обвинувальному акту документів ухвалою слідчого судді від 07.07.2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено слідчим суддею 01.09.2025 року, із правом внесення застави.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного.

Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження.

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий органповинен брати доуваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину;підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризикпереховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою;характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення«Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 03.10.2025 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 3 ст.332 КК України. В обвинувальному акті зокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини кримінального правопорушення.

Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинених інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 3 ст.332 КК України. Таке кримінальне правопорушення є тяжким та передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. На думку суду, ризик, передбачений п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, з моменту застосування цього запобіжного заходу не зменшився і не відпав та полягає у вірогідності переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину. Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику незаконного впливу на свідка, оскільки на даний час судове слідство в даному кримінальному провадженні ще не розпочато та докази судом на даний час ще не досліджувались, а також наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб з підстав, вказаних у клопотанні.

Разом з тим, прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Встановлено, що запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства та забезпеченні правопорядку. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, суд вважає, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1статті 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому ви-падку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

З огляду на це суд вважає допустимим застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Разом з тим, матеріали судового провадження не містять жодної медичної документації щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та його неможливості утримання в умовах СІЗО за таких обставин, на які посилається його захисник.

Натомість, досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, належного виконання обвинуваченим ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків. На думку суду, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло не забезпечить його належної поведінки і не зменшить наявні ризики.

Доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту спростовується вищенаведеними в даній ухвалі обґрунтуваннями суду та аналізом ймовірності вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. За таких обставин, суд не може визнати обґрунтованими доводи захисника та самого обвинуваченого щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1ст. 177 КПК України, існують та не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Отже, суд вважає за необхідне погодитися саме із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії судового провадження, а тому, з вищевказаних підстав, доцільно обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01 грудня 2025 року включно.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п.2 ч.5 цієї ж статті розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на мету застави, головним критерієм, за яким має бути визначений розмір застави, є його достатність для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Саме така позиція міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» Суд зазначив, що суму застави необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати застави буде діяти як достатній стримувальний фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання втекти.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України», де зазначив, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, має на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Отже, під час визначення розміру застави суд найперше має врахувати майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу. А вже потім інші обставини, наприклад, вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання та наявність збитків.

З огляду на вищевикладене, враховуючи особу обвинуваченого, його матеріальний стан, обставини кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, яке йому інкримінуються, суд вважає, що застава має бути визначена в максимальному розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн. Саме такий розмір застави, на думку суду, повністю забезпечує виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та є для нього помірним. Наявність виключного випадку в розумінні абзацу 2 частини 5 ст.182 КПК України прокурором не доведено. За таких обставин, на думку суду, слід зменшити раніше визначений розмір застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати за першою вимогою суду; не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.369-372,376 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, а саме до 13 години 00 хвилин 01 грудня 2025 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою у Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт відмовити.

Зменшити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави, визначивши її в розмірі 80 (восьмидесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-підварти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у данному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити - два місяця з дня внесення застави.

Визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 години 00 хвилин 01 грудня 2025 року.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеськийслідчийізолятор».

Ухвала, в частині продовження строків тримання під вартою, може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для осіб, які перебувають пі двартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1