Номер провадження 11-сс/816/109/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке було вилучено 07 листопада 2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_8 шляхом обмеження власників та володільців майна у їх праві на розпорядження та користування, а саме на: мобільний телефон марки Apple чорного кольору в пластиковому чохлі з e-sim, що мають логічний захист, (ідентифікований) як Apple 16 Pro Max, imei: НОМЕР_1 з номером сім карти: НОМЕР_2 , MacBook Air та коробку від MacBook Air на 13-inch, model №2337 s/n: FVFJ9AAQ6L4, USB носій марки ADATA C008/8Gb, коробку від Apple 15 Pro Max, s/n L6N2HWOCF1.

Однак, не погодившись із таким рішенням слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Апелянт вказувала, що судом першої інстанції лише викладено норму ст.98 КПК України, але не наведено обґрунтувань відхилення доказів, наданих стороною захисту, та пояснень з приводу обґрунтованості підозри.

Зазначала, що кримінальне провадження здійснюється відносно фізичної особи, а не юридичної особи, у власності якої знаходився прилад обліку газу, мережі тощо.

Стверджувала, що жодної правової підстави для арешту майна слідчим не наведено.

Вказувала, що жодних доказів того, що перелічені в клопотанні речі та документи є знаряддям вчинення злочину чи зберегли на собі сліди злочину слідчим не представлено.

Звертала увагу суду на те, що цивільний позов підписаний особою, якій не надано право на підписання такого процесуального документа, а саме Сумською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», оскільки вони не є власниками газу, а здійснюють лише розподіл та доставку газу, який придбаний ТОВ «Метангаз-Моторс».

Вказувала, що в зв`язку з протиправними діями Сумської філії ТОВ «ГРМУ» директор ТОВ «Метангаз-Моторс» був вимушений звільнити всіх працівників.

На думку апелянта, слідчим не вказано та не доведено, що існують підстави вважати, що вилучений ОСОБА_9 відповідає критеріям речових доказів, зазначено загальну фразу про те, що вилучені речі можуть містити інформацію чи можуть бути знаряддям вчинення злочину.

В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_7 підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що на поточний момент інформацію на ноутбуці MacBook Air та інших носіях уже досліджено слідством і даних, що мають значення для кримінального провадження, не виявлено. Водночас на мобільному телефоні Apple iPhone 16 Pro Max виявлено інформацію, що має значення для кримінального провадження. З огляду на це прокурор не заперечувала проти скасування арешту на все майно, крім зазначеного вище мобільного телефону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту оскарженого судового рішення, доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , доводи прокурора, перевіривши матеріали цього провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої представником власника майна апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слідчим суддею в повному обсязі було дотримано вимоги кримінального процесуального закону, з яким пов`язано вирішення питання щодо накладення арешту на майно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №000062 від 20 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за фактом того, що ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 в період дії режиму воєнного стану з грудня 2024 по червень 2025 років шляхом втручання в роботу вузла обліку газу комерційним підприємством ТОВ «Метангаз-Моторс» таємно заволоділи природнім газом об`ємом 31272,60 м3 на суму 785145,53 грн, завдавши збитку ТОВ «Газорозподільні мережі України».

07 листопада 2025 року на підставі ухвали Зарічного районного суду м. Суми було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , під час якого виявлено та вилучено речі та документи, вказане майно є речовими доказами, тому слідчий просив накласти на них арешт.

Перевіряючи доводи вказаного клопотання та додані до нього докази, слідчим суддею було встановлено, що додані до клопотання матеріали містять відомості про те, що майно, яке було вилучено за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Саме з врахуванням встановлених обставин слідчий суддя і дійшов висновку, що наведені предмети та речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження, і можуть бути доказом під час досудового розслідування та судового розгляду, тому на зазначене майно слід накласти арешт з метою його збереження. При цьому, вважала, що в даному випадку для потреб досудового розслідування достатнім та співмірним буде накладення арешту на все майно шляхом заборони власників та володільців майна у їх праві на розпорядження та користування.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, може перешкодити встановленню всіх обставини у даному кримінальному провадженні.

Попри доводи апеляційної скарги, як встановив слідчий суддя суду першої інстанції, та як перевірено колегією суддів, з доданих до клопотання матеріалів вбачається що, пред`явлена ОСОБА_8 підозра за ч. 5 ст. 185 КК України має місце та на даному етапі досудового розслідування підтверджується достатньою сукупністю даних. Будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри, в матеріалах кримінального провадженні відсутні.

Кримінально-процесуальний кодекс України не містить визначення терміну «обгрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» , «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні «Murray v. the United Kingdom».

Отже, на стадії досудового розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим не вказано та не доведено, що існують підстави вважати, що вилучений ОСОБА_9 відповідає критеріям речових доказів, а зазначено загальну фразу про те, що вилучені речі можуть містити інформацію чи можуть бути знаряддям вчинення злочину, колегія суддів вважати обґрунтованими не може, оскільки слідчим в клопотанні було доведено те, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів та може бути використане як доказ на підтвердження чи спростування тієї чи іншої позиції сторони в справі, надати можливість встановити її суттєві обставини, а також зазначене майно може бути предметом експертних досліджень.

Доводи апелянта про те, що цивільний позов підписаний особою, якій не надано право на підписання такого процесуального документа, а саме Сумською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», оскільки вони не є власниками газу, а здійснюють лише розподіл та доставку газу, який придбаний ТОВ «Метангаз-Моторс», колегія суддів вважати обґрунтованими не може та зазначає, вказане питання не вирішується слідчим суддею на даному етапі провадження, а є прерогативою суду під час судового розгляду справи по суті.

Що стосується позиції прокурора про відсутність потреби в подальшому арешті частини майна, то колегія суддів зазначає таке.

Апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення слідчого судді саме на момент його прийняття (25 листопада 2025 року). На той час у слідчого судді були всі правові підстави вважати вилучені предмети речовими доказами, які можуть мати значення для кримінального провадження. Факт того, що під час досудового розслідування (вже після накладення арешту) частину інформації, яка містилася, зокрема, в ноутбуці MacBook Air було опрацьовано і вона виявилася нерелевантною, не свідчить про незаконність первинної ухвали про арешт.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, під час апеляційного перегляду не встановлено обставин, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, в даному випадку арешт слідчим суддею було накладено правомірно і жодних порушень при цьому колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 404, 405, 412, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке було вилучено 07 листопада 2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4