Справа № 461/8046/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/962/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2025 року про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

за участі прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України, визначено розмір застави, достатній для забезпечення виконання обов`язків обвинуваченим ОСОБА_7 , у розмірі 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 545 040,00 гривень.

Строк дії ухвали становить 60 діб, тобто до 30 грудня 2025 року включно.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першим викликом; 2) не відлучатися з м. Львова без дозволу суду; 3) повідомляти суд зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до Головного управління ДМС у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11 свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2025 року скасувати; постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 з визначенням розміру застави на рівні 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, без обмежень пересуватися по території України, із покладенням відповідних обов`язків згідно зі ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат вказує на те, що 18 вересня 2025 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 вересня 2025 року у справі №461/2796/25 суддею було продовжено дію запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до 16 листопада 2025 року та визначено розмір застави у сумі 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 545 040 гривень, однак не було встановлено у яких межах продовжено строк дії запобіжного заходу.

30 вересня 2025 року ОСОБА_7 було вручено обвинувальний акт та направлено матеріали кримінального провадження до Галицького районного суду м. Львова.

Як зазначає захисник, у клопотанні прокурор наводить лише загальні обставини кримінального правопорушення, без чіткого виокремлення обвинуваченого та без достатнього обґрунтування щодо самого ОСОБА_7 . У всьому клопотанні вбачаються лише власні доводи прокурора без конкретних фактів, які б вказували на причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих злочинів, особливо в епізоду, де обвинувачений ОСОБА_10 обвинувачується у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 2 906 939 грн та становить особливо великий розмір. При цьому вказаний епізод жодним чином не пов`язаний з обвинуваченим ОСОБА_7 , адже в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_10 вчинив це кримінальне правопорушення разом із невстановленими слідством особами, втім, цей факт не був взятий до уваги судом.

Вказує, що у клопотанні лише поверхнево наведено обґрунтування щодо участі саме ОСОБА_11 та його ролі, вини чи інших обставин кримінального правопорушення. З огляду на це, сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення не наведено достатніх підстав щодо обґрунтованості ризиків переховування від слідства.

Крім цього, прокурор повинен довести той факт, що особа, стосовно якої він заявляє клопотання про застосування запобіжного заходу, має реальну можливість отримати доступ до речей, які вона хоче спотворити чи знищити.

Вважає, що визначені ст. 177 КПК України ризики, які б давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечила проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Галицького районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0000678 від 25 березня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 190 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

У межах цього кримінального провадження ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід, а ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18 вересня 2025 року йому продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави в сумі 545 040 грн, який надалі було продовжено ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2025 року на 60 діб, тобто до 30 грудня 2025 року включно.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може: переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке у разі визнання його винуватим може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна; незаконно впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні, що підтверджується характером і способом вчинення кримінального правопорушення; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки інкриміноване йому діяння ОСОБА_7 вчинив з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з ретельною підготовкою до вчинення такого правопорушення. Також місцевим судом, на виконання вимог ст. 178 КПК України, було враховано особу ОСОБА_7 , вік та стан здоров`я якого дозволяє застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Аргументи сторони захисту про непричетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема те, що, згідно з обвинувальним актом, таке вчинив ОСОБА_10 разом із невстановленими слідством особами, є безпідставним, оскільки ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 190 КК України, в обвинувальному акті ОСОБА_7 вказаний як організатор організованої групи. При цьому колегія судді звертає увагу, що оцінка наявних у справі доказів, в тому числі і стосовно винуватості ОСОБА_7 , здійснюється судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті, а не при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Під час визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави судом було враховано відомості про сімейний та майновий стан ОСОБА_7 , а також суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. А тому, з урахуванням майнового стану та репутації обвинуваченого, застава у розмірі 180 прожиткових мінімумів доходів громадян, що складає 545 040 гривень, є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На думку колегії суддів, саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до обвинуваченого, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

До того ж, не заслуговують на увагу апеляційні доводи про неможливість внесення застави ОСОБА_7 , оскільки розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Водночас, внесення застави є правом, а не обов`язком обвинуваченого.

Доказів необхідності зменшення обвинуваченому розміру застави в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного перегляду не здобуто.

А тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4