ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 рокуСправа № 495/9199/24
Номер провадження 1-кп/495/100/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білгороді-Дністровському кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27.08.2024 за №0001248 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Нерушай Татарбунарського району Одеської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, різноробочого, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,

учасники провадження:

секретарі судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпіла, цивільний позивач ОСОБА_10 ,

її представник адвокат ОСОБА_11 ,

обвинувачений, цивільний відповідач ОСОБА_2 ,

його захисник адвокат ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_2 26.08.2024 о 22.43 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «Honda Accord», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 у темний період доби, з увімкненим світлом фар, рухаючись по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю вулиці Ізмаїльській з вул. Михайлівська у напрямку вул. Єврейська в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, де організований двосторонній однорядний у кожному напрямку рух, порушуючи вимоги п.п 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, перевищив максимальну дозволену швидкість руху в межах населених пунктів (дозволяється рух не більше 50 км/год.)

Далі, ОСОБА_2 , маючи реальну та об`єктивну можливість стежити за дорожньою обстановкою, вкрай уважний не був, заходів, що сприяють безпечному проїзду цієї ділянки дороги не вжив, нехтуючи безпекою керування транспортним засобом для інших учасників дорожнього руху наближаючись до регульованого перехрестя вулиць Ізмаїльська та Єврейська в м. Білгород-Дністровський, в момент горіння для нього забороненого червоного сигналу світлофора, не зменшуючи свою швидкість і не зупинившись, порушуючи вимоги п.п. 8.7.3 е), 8.10 Правил дорожнього руху України, діючи з необережності та проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив рух прямо та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mazda 5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася по вулиці Єврейська з боку вул. Миколаївська у напрямку вул. Кишинівська на дозволений сигнал світлофора зелений. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, травмовано водія ОСОБА_10 , якій спричинені СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесні ушкодження.

Допущені водієм ОСОБА_2 , порушення вимог пунктів 8.7.3 е), 8.10, 12.4 та 12.9 б) «Правил дорожнього руху» України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

2. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Такими діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

3. Оцінка доказів.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_10 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються процесуальних витрат і речових доказів, а також вирішення цивільного позову.

Обвинувачений ОСОБА_2 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються процесуальних витрат і речових доказів, а також вирішення цивільного позову. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_2 визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та пояснив, що дійсно 26 серпня минулого року близько 10:15 вечора він на своєму автомобілі «Honda Accord» їхав по вулиці Ізмаїльський, в сторону центра, в Білгороді-Дністровському. Було вже темно, видимість була середня. То було літо, дощу перед тим не було. На перехресті вулиць Ізмаїльська і Єврейська не встиг відреагувати на червоне світло, не побачив, поїхав далі, і в останню мить побачив фари. Як виявилося, потерпіла рухалась зі сторони (для нього зліва). Пам`ятає, що вийшов з машини, але не дуже пам`ятає що робив, був у шоковому стані. Вказав, що щиро шкодує, що так сталося. На наступний день, він приходив у лікарню особисто до потерпілої, щоб дізнатися, який у неї стан. Проте не мав змоги особисто поспілкуватися так як лікар сказав, що потерпіла не зможе говорити. Тоді він залишив свій номер телефону, але йому ніхто не подзвонив. Тоді він через свого друга зміг зв`язатись з сином потерпілої і через нього просив вибачення. Також пропонував відшкодувати моральну шкоду, на що він ставив свої умови і ми не зійшлись на чомусь одному. Так на першій зустрічі він озвучив суму 13500 тисяч доларів за автомобіль та моральну шкоду. На наступній зустрічі 12 тисяч доларів. Також була зустріч, на яку ходив його батько, який запропонував придбати авто замість пошкодженого. Син потерпілої ставив умови, щоб це було таке ж авто і в такому ж кольорі, як те, що постраждало в ДТП і того були проблеми знайти таке ж авто. Того так і нічого не вирішили в кінці. Також вже після першого засідання, коли перший раз побачив потерпілу на вулиці підійшов і хотів вибачитись, казав що готовий відшкодувати за автомобіль.

Ще раз попросив вибачення, адже він не хотів щоб так вийшло. Сказав, що дуже жаліє, йому шкода, йому дуже соромно і вибачається перед потерпілою за скоєне.

Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що 26 серпня 2024 року в вечері, виїхала з дому забирати дочку. Поверталась додому по Кишинівській, Єврейській. Їхала на зелений колір і в неї збоку в`їхала машина. Після зіткнення вона вже погано все пам`ятала, втрачала свідомість. Пам`ятає все неточно, як зі сторони, все затуманено. Був перелом грудної клітини, багато синців, забоїв. Повідомила, що з обвинуваченим не зустрічалися, спроб примирення не було, щодо компенсанції ніхто до неї особисто не звертався. Лікування ще продовжується. Досі є хвилювання, моральний дискомфорт. Вважає, що постраждала уся її родина, увесь спосіб життя порушився, не може в повному обсязі жити. Малолітня дитина знаходиться з бабусею, бо вона не може її довозити на тренування. Її це засмучує. Також її фінансові можливості не дозволяють купити новий автомобіль. До сьогодні залишились негативні наслідки - стан здоров`я який погіршився, лікарі говорять до пів року але це все на все життя. Піднімати щось боляче Також наявний психологічний, моральний дискомфорт, кожен день проходити те саме перехрестя боляче. На уточнююче питання не заперечила, що були якісь розмови між її сином та батьком обвинуваченого, проте деталей вона не знає.

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що мало місце діяння, у вчиненні якого ОСОБА_2 обвинувачується, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений винен у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за його вчинення, оскільки такий ним вчинено у стані осудності.

4. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

В обвинувальному акті обставин, яка пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_2 відповідно до ст. 66 КК України не зазначено.

Разом з тим, у судових дебатах захисник обвинуваченого просив вважати пом`якшуючою обставиною щире каяття його підзахисного.

Вирішуючи питання наявності в даному випадку щирого каяття, суд керується позицією Верхового Суду, який колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 363/975/18 встановив, що факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Відтак суд враховує, що обвинувачений визнав вину, не заперечив жодної обставини висунутого йому обвинувачення, погодившись на розгляд кримінального провадження, передбачений ч. 3 ст. 349 КК України, дійсно щиро розкаявся, неодноразово у судових засіданнях просив вибачення в потерпілої, а також той факт, який не заперечила потерпіла, що він поки потерпіла перебувала на лікуванні намагався відшкодувати завдану ним шкоду через її сина. Відтак суд вважає доведеним наявність щирого каяття в обвинуваченого.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_2 судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, яке не є умисним, а вчинене з необережності, посередню характеристику за місцем мешкання, надану ПОГ ВП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, його вік, стан здоров`я те, що він раніше не притягувався ні до кримінальної відповідальності, ні до адміністративної, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких та його дійсно щире каяття в скоєному, відсутність обтяжуючих обставин. За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 1 ст. 286 КК України.

Разом з цим, суд із врахуванням обставин, що встановлені під час розгляду кримінального провадження, детальної перевірки доводів учасників судового розгляду та особи ОСОБА_2 , з огляду на необережну форму вини, поведінку останнього під час судового розгляду, який критично оцінив свої протиправні дії, засуджує свою поведінку, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, позицію сторони обвинувачення, дійшов висновку, що в сукупності зазначене свідчить про можливість виправлення останнього без відбування покарання у виді обмеження волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою та покладенням обов`язків протягом іспитового строку, необхідних для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

Разом з цим, суд ураховує позицію потерпілої щодо не застосовування до обвинуваченого ст. 75 КК України, однак звертає увагу на те, що думка потерпілих щодо призначення покарання у справах цієї категорії не є обов`язковими для суду, не обмежують суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, однак вони ураховуються в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не мають над ними пріоритету.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає, оскільки призначення більш м`якого покарання, з визначених ч.1 ст.286 КК України, на переконання суду, не забезпечить виправлення ОСОБА_2 та запобігання скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про необхідність призначення альтернативного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд враховує безальтернативність санкції цієї статті та призначає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таким чином, суд вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

6. Вирішення цивільного позову.

В рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 273 149 гривні 69 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну школу, завдану кримінальним правопорушенням y розмірі 2 000 000 гривні 00 копійок; судові витрати розподілити згідно КПК України. До позову надала оригінали чеків на підтвердження витрат на лікування.

Обвинувачений ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, зазначаючи, що заявлена моральна шкода є для нього не підйомною сумою.

Його захисник адвокат ОСОБА_12 вказав, що родичі обвинуваченого намагалися здійснити певні відшкодування через сина потерпілої, проте поставлені умови виявилися нереальними. Також зауважив, що надані чеки не є належним підтвердженням понесених витрат та на відсутність доказів на підтвердження понесених судових витрат.

Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно висновку експерта №24-4858 транспортно-товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0001248 ринкова вартість автомобіля марки Мazda 5, реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом до настання дорожньої транспортної пригоди, що сталася 26.08.2024, становить 267 363 (двісті шістдесят сім тисяч триста шістдесят три) гривні. Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Mazda 5, реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок дорожньої транспортної пригоди, що сталася 26.08.2024, становить 267 363 (двicті шістдесят сім тисяч триста шістдесят три) гривні.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди за знищене майно потерпілої підлягають задоволенню у розмірі, визначеному експертом.

Щодо витрат на купівлю медичних препаратів, заявлених потерпілою у розмірі 5768 грн. 69 копійок.

Так, на підтвердження витрат, які потерпіла понесла на придбання ліків для здійснення лікування спричинених їй тілесних ушкоджень середньої тяжкості, до цивільного позову нею додано: чек від 27 серпня 2024 року на суму 461 гриваня 00 копійок; чек від 29 серпня 2024 року на суму 727 гривень б0 копійок, чек від 30 серпня 2024 року на суму 245 гривень 05 копійок; чек від 30 серпня 2024 року на суму 97 гривень 87 копійок: чек від 31 серпня 2024 року на суму 232 гривні 00 копійок; чек від 01 вересня 2024 року на суму 541 гривня 50 копійок; чек від 03 вересня 2024 року на суму 151 гривня 80 копійок; чек від 29 серпня 2024 року на суму 92 гривні 00 копійок; чеком від 03 вересня 2024 року на суму 615 гривень 09 копійок; чек від 17 вересня 2024 року на суму 579 гривень 73 копійки; чек від 18 вересня 2024 року на суму 369 гривень 00 копійок; чек від 20 вересня 2024 року на суму 505 гривень 00 копійок; чек від 20 серпня 2024 року на суму 159 гривень95 копійок; чек від 01 жовтня 2024 року на суму 511 гривень 00 копійок; чек від 11 жовтня 2024 року на суму 480 гривень 10 копійок.

Детально їх дослідивши, суд вважає слушним доводи захисника про те, що в чеку №2091 від 20.09.2024 року на суму 505,00 грн. не вказано які саме ліки були придбані, в чеку №5226 від 03.09.2024 року на суму 615,09 грн. не вказано які саме ліки були придбані, в чеку №15568 від 31.08.2024 року на суму 232.00 грн, не вказано які саме ліки були придбані (вказано ампули) і такий надано суду в двох екземплярах, в чеку №1347 віл 17.09.2024 року на суму 579,73 грн. не вказано які саме ліки були придбані.

Таким чином, суд доходить висновку про неможливість ідентифікації саме цих чеків в якості підтвердження понесених витрат на лікування потерпілої, а відтак про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_10 щодо цих вимог, на суму 3836,87 грн. тобто за виключенням зазначених чеків

Щодо відшкодування завданої моральної шкоди.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За положеннями частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пунктах 5, 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Ситуація, що досліджується за кримінальним провадженням, а саме заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості внаслідок дорожньо-транспортної пригоди безсумнівно є психотравмуючою для потерпілої (цивільного позивача) та внаслідок викладеної ситуації їй завдано страждання (моральна шкода).

Як зазначено позивачем у позовній заяві, порушено її нормальний спосіб життя, адже внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона не могла продовжувати нормальний та звичний для себе спосіб життя, вимушена була відчувати фізичні болі, що спричиняло їй сильні душевні та психологічні страждання, вимушена була відмовляти собі у проведенні дозвілля, мала постійно піклуватись про своє лікування та відновлення стану здоров`я. Також вона по теперішній час, через пошкодження цивільним відповідачем належного їй транспортного засобу, вона зазнає психологічних та моральних страждань і переживань, оскільки не може користуватись своєю власністю, розпоряджатись належним їй транспортним засобом, вказане ускладнює її звичайний ритм життя, оскільки вона використовувала єдиний її транспортний засіб в своєму повсякденному житті.

Як вбачається із пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, внаслідок установлених вироком обставин, вона зазнала душевних страждань, адже увесь спосіб життя порушився, не може в повному обсязі жити.

З урахуванням фактичних обставин справи, глибини душевних страждань позивача, яка через дії відповідача отримала емоційний стрес, тривогу, очевидним є те, що вона зазнала негативних переживань та емоцій. Таким чином, суд не заперечує наявності моральної шкоди позивача.

Однак суд не погоджується із заявленим позивачем розміром моральної шкоди, який суперечить загальним засадам цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) та, на думку суду, є надмірним відшкодуванням.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, враховує глибину та ступінь моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та приходить до висновку що заявлений ОСОБА_10 розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 000 грн, не в повній мірі відповідає характеру та обсягу моральних страждань потерпілої.

У цьому випадку суд бере до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020, справа №752/17832/14-ц).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 суд визнає винним у вчиненні кримінального правопорушення у вигляді злочину, внаслідок якого дійсно настало погіршення якості життя потерпілої, проте такий не є умисним, обставини спричинення шкоди у зв`язку з діями обвинуваченого, виходячи із засад розумності та справедливості та усталеної судової практики суд вважає що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають частковому задоволенню в сумі 15000 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі, суд зазначає таке.

У цивільному позові щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач вказала, що очікує понести витрати у суді першої інстанції у розмірі 29 000 грн, та просить в резолютивній частині відшкодувати такі.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до практики ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання цивільному позивачу ОСОБА_10 правничої допомоги здійснювалося адвокатом ОСОБА_13 . Упродовж усього судового розгляду адвокат здійснював представництво її інтересів у суді.

Суд оцінює поданий цивільний позов у межах наданих на час розгляду кримінального провадження матеріалів, а заявлені витрати на правничу допомогу підлягають розгляду разом із іншими вимогами позову. Оскільки жодних доказів щодо понесення витрат адвокатом не надано, суд вирішує питання про компенсацію правничої допомоги виходячи з наданих матеріалів і зазначеної в позові суми.

Відтак суд зазначає, що ані цивільним позивачем, ані його представником, не надано суду жодного доказу на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, із урахуванням тих вимог, про які йшлося вище у цьому вироку, у зв`язку з чим у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю, що їх було понесено та у якому дійсно розмірі.

7. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Також відповідно до ст. 174 КПК України слід скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2024 у справі № 495/8118/24 (номер провадження 1-кс/495/1812/2024).

У цьому кримінальному провадженні проводилися такі експертизи: судова автотехнічна експертиза технічного стану транспортного засобу «Honda Accord», вартість проведення якої склала 4922 гривень 32 коп; судова автотехнічна експертиза технічного стану транспортного засобу «Mazda 5, вартість проведення якої склала 5679 гривень 60 коп; судова транспортно трасологічна експертиза слідів і пошкоджень, вартість проведення якої склала 4543 гривень 68 коп., судова комп`ютерно-технічна та авто технічна експертиза, вартість проведення якої склала 5679 гривень 60 коп., транспортно-товарознавча експертиза «Honda Accord», вартість проведення якої склала 11 359 гривень 20 коп., транспортно-товарознавча експертиза «Mazda 5», вартість проведення якої склала 11 359 гривень 20 коп.

Процесуальні витрати за проведення цих судових експертиз, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню із ОСОБА_2 , оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертиз в межах кримінального провадження №0001248.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ні на стадії досудового розслідування, ні на стадії судового розгляду не обирався і підстави обирати до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 128, 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_2 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_2 на період іспитового строку такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки підлягає реальному виконанню та виконується самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вирком суду законної сили не обирати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2024 у справі № 495/8118/24 (номер провадження 1-кс/495/1812/2024) на: автомобіль марки Honda Accord р.н НОМЕР_1 та автомобіль марки Mazda 5 р.н НОМЕР_2 скасувати.

Речові докази, а саме:

- автомобіль марки Honda Accord, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_14 ;

- автомобіль марки Mazda 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути ОСОБА_10 .

Процесуальні витрати на залучення експерта під час проведення досудового розслідування на суму 43 543 (сорок три тисячі п`ятсот сорок три) гривні 60 копійок стягнути з ОСОБА_2 на користь держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 / до ОСОБА_2 /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 271199 (двісті сімдесят одну тисячу сто дев`яносто дев`ять) гривень 87 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_15