ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1123/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/329/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.382 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора Кременецької окружної прокуратури на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2025 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, Тернопільської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, із середньою освітою, студента 3-го курсу Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії імені Тараса Шевченка, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не депутата, особа яка позбавлена права керування усіма видами транспортних засобів від 08.08.2024, раніше неодноразово судимого востаннє вироком Дарницького районного суду м.Києва від 07.11.2024 року за ч.1 ст. 309 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, із врахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, покарання за вироком Дарницького районного суду м.Києва від 07.11.2024, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду та покарання за даним вироком у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень визначено виконувати самостійно.

Скасовано ухвалу Кременецького суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року про накладення на ОСОБА_8 грошового стягнення у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 грн, за неявку 07.07.2025 в судове засідання.

Згідно вироку суду, відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 08.08.2024 у справі № 601/2272/24 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, Кодексу України про адміністративне правопорушення. Згідно із вказаною постановою ОСОБА_8 позбавлено права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Вказане судове рішення набрало законної сили і в установленому порядку доведено ОСОБА_8 до відома та виконання.

У зв`язку з чим, ОСОБА_8 був обізнаний про те, що згідно із вказаних рішень щодо нього застосовано правообмеження, як до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а саме його позбавлено право керувати транспортними засобами па строк 1 рік. Вказане стягнення позбавляло ОСОБА_8 будь-яких прав на керування транспортними засобами на визначений строк.

ОСОБА_8 мав реальну можливість виконати судовий акт.

Водночас, після доведення до відома ОСОБА_8 вказаних судових рішень, у нього виник кримінально-протиправний умисел (під час досудового розслідування не встановлена конкретна дата та час), що спрямований на умисне невиконання постанов суду.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету не виконувати судові рішення, в порушення вимог постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 08.08.2024 у справі № 601/2272/24, керував 24.03.2025 (під час досудового розслідування не встановлена конкретний час) транспортним засобом - автомобілем марки «Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 по автомобільній дорозі в межах вулиці Урочище Трикутник, с. Великі Млинівці, Кременецького району Тернопільської областей (під час досудового розслідування не встановлена конкретне місце).

Працівники СРПП Кременецького районного відділу поліції головного управління Національної поліції в Тернопільській області, виконуючи свої службові обов`язки, перебуваючи по вул. Урочище Трикутник с. Великі Млинівці Тернопільської області, зупинили 24.03.2025 о 06:58 годині ОСОБА_8 , який керував транспортним засобом - автомобілем «Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , та виявили, що ОСОБА_8 невиконав судове рішення.

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 грубо порушено норми щодо обов`язковості судових рішень та ним проігноровано вимоги ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Дарницького районного суду м.Києва від 07.11.2024, та визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду та у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, яке на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно, а також виключити із вступної частини вказівку, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, а із резолютивної частини вироку виключити посилання на ч.4 ст.70 КК України.

Вказані вимоги мотивує тим, що судом помилково застосовано ч.4 ст.70 КК України, в той час, коли підлягає застосуванню ч.1 ст.71 КК України.

Зазначає, що на момент постановлення вироку обвинувачений є таким, що не має судимості в силу вимог ст.89 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просить задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, обвинуваченого та захисника, які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст.382 КК України відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.382 КК України, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , належно мотивував своє рішення про призначення покарання у виді штрафу.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є повне визнання ОСОБА_8 своєї вини, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, останній як на досудовому слідстві, так і в суді визнавав себе винуватим у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, давав свої пояснення з приводу його вчинення, вказував, що щиро розкаюється у вчиненні злочину та висловлював щирий жаль.

Разом з тим, визначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання, місцевий суд невірно застосував положення ч.4 ст.70 КК України.

Так, відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Однак, в даному випадку цей інкримінований ОСОБА_8 злочин ним був вчинений не до, а вже після постановлення попереднього вироку Дарницьким районним судом м.Києва від 07.11.2024 року, а саме 24.03.2025 року.

Частиною 1 ст.71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_8 місцевому суду належало застосувати положення ч.1 ст.71 КК України.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині призначення покарання належить змінити та при визначенні остаточного покарання застосувати положення ч.1 ст.71 КК України.

Разом з тим, вимога апеляційної скарги про необхідність виключення з резолютивної частини вирок посилання суду на ч.4 ст.70 КК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в цій частині вирок підлягає зміні, а отже не потребує додатково виключення з нього посилання на ч.4 ст.70 КК України. При цьому, зазначена у апеляційній скарзі така вимога жодним чином апелянтом не мотивована.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

В даному випадку, при призначенні покарання за сукупністю вироків, покарання за вироком Дарницького районного суду від 07 листопада 2024 року у вигляді 1 року пробаційного нагляду та покарання за цим вироком у вигляді штрафу, належить виконувати самостійно, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.05.2024 року у справі №686/18398/22.

Також є слушними доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність зазначення у вироку судом першої інстанції відомостей, про те, що ОСОБА_8 є неодноразово судимою особою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності на підставі вироків Кременецького районного суду Тернопільської області, зокрема:

від 03.06.2021 року за ч.1 ст.185, ч1 ст.357 КК Україниіз зпстосуванням ст.70 КК України до остаточного покарання у виді штрафу у розмірі 680 грн.;

від 22.03.2022 року року за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі та зі звільненням від призначеного покарання на підставі ст.75 , 104 КК України із встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків, які визначені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України;

від 09.01.2024 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн., який відповідно до інформації Кременецького районного суду від 10.04.2025 року №601/82/24/4549/2025 ОСОБА_8 сплатив у повному обсязі.

Як вбачається зі змісту вимог п.п.1, 2-1, 5 ч.1 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються:

- особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання;

- особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання;

- особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, пробаційного нагляду або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає підстави для висновку, що ОСОБА_8 , з урахуванням викладених обставин, на момент ухвалення оскаржуваного вироку, відповідно до вимог ст.89 КК України вважається таким, що немає судимості, а отже посилання місцевим судом у вступній частині оскаржуваного вироку про те, що ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимим, слід виключити.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що з викладених вище обставин вирок суду слід змінити в частині призначеного покарання та виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимим, чим частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Кременецької окружної прокуратури на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2025 року задовольнити частково.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.382 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, із врахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, покарання за вироком Дарницького районного суду м.Києва від 07.11.2024, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду та покарання за даним вироком у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень - виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді