Виноградівський районний суд Закарпатської області
__________________________________________________________________________
Справа № 299/275/26
Номер провадження 1-кс/299/45/26
У Х В А Л А

21.01.2026 року м.Виноградів

Слідчий судя Виноградівського районногосуду Закарпатської області ОСОБА_1 за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Виноградів, клопотання дізнавача СД відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач СД відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором звернулася до слідчого судді із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 21 січня 2026 року до чергової частини відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника прикордонної служби КК «Дякове» про те, що 21 січня 2026 року близько 00 години 45 хвилин на виїзд з України КПП «Дякове» за адресою с. Нефетленфолу вул. Фогодо, 106, Берегівського району прямував автомобіль марки Volvo р.н.з Німеччини НОМЕР_1 під керуваннням громадянина Румунії ОСОБА_4 на пасажирському сидінні якого знаходився громадянин Румунії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець Satu Mare в якого під час перевірки документів та перевірки транспортного засобу в пачці з під сигарет було виявлено кристалічну речовину. Виїздом слідчо-оперативної групи проведено огляд місця події - службового кабінету КПП «Дякове» в с. Неветфленфолу, вул. Фогодо, 106 Берегівського району в ході якого у гр. Румунії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено та вилучено: один згорток фольги із вмістом кристалічної речовини білого кольору, схожої на наркотичну, який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR 0244743, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 номеру НОМЕР_3 та автомобіль марки Volvo р.н.з Німеччини НОМЕР_1 , який поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ВП №1 Берегівського РВР ГУНП в Закарпатській області за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57.

Відомості по даному факту було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України кримінального провадження № 0000009.

21 січня 2026 року старшим слідчим СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , в період часу з 01 години 44 хвилин по 03 годину 30 хвилин, проведено огляд місця події службового кабінету КПП «Дякове» с. Неветфленфолу ,вул. Фогодо, 106 Берегівського району в ході якого у гр. Румунії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено та вилучено: один згорток фольги із вмістом кристалічної речовини білого кольору, схожої на наркотичну, який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR 0244743, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 номеру НОМЕР_3 та автомобіль марки Volvo р.н.з Німеччини НОМЕР_1 та які постановою дізнавача сектору дізнання сектору дізнання відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_3 визнані речовими доказами по кримінальному провадженні 0000009.

Один згорток фольги із вмістом кристалічної речовини білого кольору, схожої на наркотичну, який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR 0244743, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу LAU-K НОМЕР_4 номеру НОМЕР_3 та автомобіль марки Volvo р.н.з Німеччини NEB NR 136 необхідні для проведення з ним експертних досліджень та ідентифікації винної особи.

Отже враховуючи те, що вищевказані речі є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а також те, що для здобуття доказів у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій та експертиз, просить клопотання задовольнити.

Дізнавач СД відділення поліці №1 Берегівського РВП ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, у якій просить розглянути клопотання про арешт майна у її відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 21 січня 2026 року до чергової частини відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника прикордонної служби КК «Дякове» про те, що 21 січня 2026 року близько 00 години 45 хвилин на виїзд з України КПП «Дякове» за адресою с. Нефетленфолу вул. Фогодо, 106, Берегівського району прямував автомобіль марки Volvo р.н.з Німеччини НОМЕР_1 під керуваннням громадянина Румунії ОСОБА_4 на пасажирському сидінні якого знаходився громадянин Румунії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець Satu Mare в якого під час перевірки документів та перевірки транспортного засобу в пачці з під сигарет було виявлено кристалічну речовину. Виїздом слідчо-оперативної групи проведено огляд місця події - службового кабінету КПП «Дякове» в с. Неветфленфолу, вул. Фогодо, 106 Берегівського району в ході якого у гр. Румунії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено та вилучено: один згорток фольги із вмістом кристалічної речовини білого кольору, схожої на наркотичну, який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR 0244743, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 номеру НОМЕР_3 та автомобіль марки Volvo р.н.з Німеччини НОМЕР_1 , який поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ВП №1 Берегівського РВР ГУНП в Закарпатській області за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57.

Відомості по даному факту було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України кримінального провадження № 0000009.

21 січня 2026 року старшим слідчим СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , в період часу з 01 години 44 хвилин по 03 годину 30 хвилин, проведено огляд місця події службового кабінету КПП «Дякове» с. Неветфленфолу ,вул. Фогодо, 106 Берегівського району в ході якого у гр. Румунії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено та вилучено: один згорток фольги із вмістом кристалічної речовини білого кольору, схожої на наркотичну, який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR 0244743, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 номеру НОМЕР_3 та автомобіль марки Volvo р.н.з Німеччини НОМЕР_1 та які постановою дізнавача сектору дізнання сектору дізнання відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_3 визнані речовими доказами по кримінальному провадженні 0000009.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

Слідчим доведено, що зазначене у клопотанні майно, а саме згорток фольги із вмістом кристалічної речовини білого кольору, схожої на наркотичну, який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR 0244743, має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000009 від 21 січня 2026 року і, що таке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України щодо запобігання можливості його пошкодження, псування, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

В той же час, матеріалами доданими до клопотання не встановлено достатніх підстав для накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу LAU-K НОМЕР_4 номеру НОМЕР_3 та автомобіль марки Volvo р.н.з Німеччини НОМЕР_1 та які постановою дізнавача сектору дізнання сектору дізнання відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_3 визнані речовими доказами по кримінальному провадженні №0000009.

Тому, в цій частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ні з клопотання, ні з матеріалів, які його обґрунтовують, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не вбачається жодних підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна (проведення експертиз, слідчих експериментів тощо).

При цьому, матеріалами клопотання підтверджується, що відомості до ЄРДР за №0000009 від 21.01.2026 були внесені з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 309 КК України, де предметом злочину є наркотичні засоби, психотропні речовини та їх аналоги, але аж ніяк не транспортні засоби.

З матеріалів клопотання вбачається, що згорток фольги із вмістом кристалічної речовини білого кольору, схожої на наркотичну, було виявлено в пачці з під сигарет, яка належить громадянину Румунії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який слідував в якості пасажира у транспортному засобі марки Volvo р.н.з Німеччини НОМЕР_1 , під керуванням громадянина Румунії ОСОБА_4 .

Крім того, відомостей про вручення повідомлення про підозру у кримінальному провадженні в матеріалах клопотання відсутні, згідно доданого Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, жодній особі про підозру не повідомлено.

Також слідчий суддя зазначає, що згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція вказаної статті не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином відсутні й підстави для накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу LAU-K НОМЕР_4 номеру НОМЕР_3 та автомобіль марки Volvo р.н.з Німеччини НОМЕР_1 , у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

На даний час слідчим не доведено, що в застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу LAU-K НОМЕР_4 номеру НОМЕР_3 та автомобіль марки Volvo р.н.з Німеччини НОМЕР_1 .

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем не надано доказів необхідності накладення такого арешту, а також відсутні ризики зазначені ст. 170 КПК України, тому зазначене клопотання підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на речовий доказ, а саме один згорток фольги із вмістом кристалічної речовини білого кольору, схожої на наркотичну, який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR 0244743, що були вилучені 21.01.2026 року в громадянина Румунії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець Satu Mare в ході огляду місця події службового кабінету КПП «Дякове» с. Неветфленфолу, вул. Фогодо, 106 Берегівського району старшим слідчим СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 в період часу з 01 години 44 хвилин по 03 годину 30 хвилин, з метою збереження речових доказів та проведення в подальшому судових експертиз, без права на відчуження, розпорядження та/або користування вказаним майном, оскільки існує сукупність підстав вважати, що вони є доказом кримінального правопорушення.

Заборонити власнику та/або іншим власникам і користувачам розпоряджатись та користуватись вищеперерахованим майном.

В задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1