КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000997, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20 вересня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 305, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року клопотання заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на майно, що було вилучено в ході проведення обшуку 04 червня 2025 року автомобіля марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною користування, відчуження, розпорядження таким майном, а саме:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_3 на транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_4 на транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 ;

- ключі від транспортного засобу марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2;

- транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з указаною ухвалою власник майна ОСОБА_6 подала до суду дві аналогічні за змістом та вимогами апеляційні скарги, які підлягають розгляду як одна, та просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що вона є власницею транспортного засобу та потребує останнього у зв`язку з вагітністю.

Вказує, що 04 квітня 2025 року між нею, ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 (матір ОСОБА_6 ) було укладено договір оренди транспортного засобу, згідно якого вона передала в оренду належний їй на праві власності транспортний засіб «AUDI».

Зауважує, що транспортний засіб «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , вона придбала за особисті кошти, які були нею отримані за танцювальні виступи в Європі.

Посилається на те, що їй відомо, що ОСОБА_9 - чоловік матері, має водійське посвідчення та за необхідності користувався належним їй автомобілем, разом з тим, у користуванні ОСОБА_9 перебували й інші автомобілі.

На переконання власниці майна, її майно не має відношення до кримінального правопорушення, з урахуванням того, що автомобіль підданий обшуку та всі речі з нього вилучені.

Таким чином, зазначає, що встановлені районним судом підстави для накладення арешту не відповідають фактичним обставинам справи, є помилковими та передчасними.

Прокурор, власник майна та/або її представник у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, з клопотанням про відкладення судового засідання не звертались.

З урахуванням положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України, колегія суддів уважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000997, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 вересня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 305, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що громадянин України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у період часу не пізніше вересня 2024 року, в порушення встановленого законодавства, маючи на меті отримання доходу на постійній основі від незаконних дій із наркотичними засобами, вирішив здійснювати контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, з країн Європейського Союзу на територію України наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів для подальшого незаконного зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту.

Розуміючи неможливість самостійного здійснення своїх злочинних намірів, однак бажаючи отримувати постійний дохід від протиправних дій пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, ОСОБА_11 створив та очолив організовану злочинну групу.

Так, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у період часу не пізніше 24 листопада 2024 року, ОСОБА_10 залучив до протиправної діяльності на взаємовигідних умовах невстановлену досудовим розслідуванням особу, яка перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, а також громадян України ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , кожному з яких виділив окрему рольову участь.

Зокрема, на виконання спільного злочинного плану особа, яка перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, здійснює незаконне придбання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів. У подальшому, вказана особа незаконно переміщає через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом використання послуг міжнародних поштових операторів зв`язку. З метою маскування вказані предмети злочину приховуються під виглядом продуктів спортивного харчування та новорічних іграшок тощо.

У свою чергу, розуміючи протиправність дій, що полягають у вчиненні контрабанди наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів, з метою не викриття правоохоронними органами їх протиправної діяльності, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 підшукали та обладнали склад зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів за адресою: м. Київ, вул. Крайня, буд. 13, автогаражний кооператив «Супутник-3», гараж 436.

Крім того, з метою уникнення зайвих підозр з боку пересічних громадян України та викриття з боку правоохоронних органів, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 підшукали та обладнали додатковий склад зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :62:212:05).

У вказаних складських приміщеннях ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , на виконання вказівки ОСОБА_10 , незаконно зберігають наркотичні засоби та психотропні речовини (а саме: наркотичні засоби «канабіс», смолу «канабісу», екстракт «канабісу», особливо небезпечну психотропну речовину «МДМА (3,4-метилендіоксіметамфетамін)» психотропну речовину «кетамін», наркотичний засіб «кокаїн» та інші), здійснюють їхнє фасування та упакування з метою подальшого збуту. В той же час вказані особи проводять особисті зустрічі з іншими учасниками протиправної діяльності на території Київського регіону з метою незаконного збуту предметів злочину.

Таким чином у ході досудового розслідування встановлена причетність до протиправної діяльності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 та у своїй злочинній діяльності користується транспортним засобом марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 .

04 червня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/12737/25 проведено обшук в автомобілі марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого було виявлено та вилучено:

- поліетиленовий пакет жовтого кольору всередині якого виявлено вакумований пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, два поліетиленові пакети з печивом коричневого кольору у формі «зірки», поліетиленовий згорток округлої форми всередині якого речовина рослинного походження зеленого кольору;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_3 на транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_4 на транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 ;

- ключі від транспортного засобу марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 .

04 червня 2025 року старшим слідчим слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_17 винесено постанову про визнання вищевказаного майна речовими доказами по матеріалам вказаного кримінального провадження.

05 червня 2025 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000997, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20 вересня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 305, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року клопотання заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на майно, що було вилучено в ході проведення обшуку 04 червня 2025 року автомобіля марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною користування, відчуження, розпорядження таким майном, а саме:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_3 на транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_4 на транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 ;

- ключі від транспортного засобу марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2;

- транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 .

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на наступне майно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_3 на транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_4 на транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 ; ключі від транспортного засобу марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 , виявлене та вилучене 04 червня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/12737/25 під час проведення обшуку в автомобілі марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , з тих підстав, що вказані речі містять на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а зазначений автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, адже громадянин України ОСОБА_9 використовував його для зберігання, перевезення та збуту наркотичних засобів психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що слідчим у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта про те, що її майно не має відношення до кримінального правопорушення, з урахуванням того, що автомобіль підданий обшуку та всі речі з нього вилучені; встановлені районним судом підстави для накладення арешту не відповідають фактичним обставинам справи, є помилковими та передчасними, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вказані транспортний засіб, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключі містять на собі сліди злочину та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

При цьому, транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що була винесена відповідна постанова.

Аргументи скаржника, що вона є власницею транспортного засобу та 04 квітня 2025 року між нею, ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 (матір ОСОБА_6 ) було укладено договір оренди транспортного засобу, згідно якого вона передала в оренду належний їй на праві власності транспортний засіб «AUDI»; ОСОБА_9 - чоловік матері, має водійське посвідчення та за необхідності користувався належним їй автомобілем, разом з тим, у користуванні ОСОБА_9 перебували й інші автомобілі, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що вона потребує транспортного засобу у зв`язку з вагітністю, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_6 придбала транспортний засіб «AUDI», моделі «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , за особисті кошти, які були нею отримані за танцювальні виступи в Європі, за викладених у клопотанні обставин не є підставою для відмови в його задоволенні, оскільки арешт майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 305, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України, внесено до ЄРДР за №0000997 від20 вересня 2024 року.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4