Номер провадження: 11-кп/813/1171/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000203 від 14.03.2025 року за апеляційною скаргою прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 на вирок Пересипського районного суду м. Одеси від 01.10.2025 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 10.11.2015 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.187 КК України до 8 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України та йому призначене покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання та з часу поміщення його до виправного центру Міністерства юстиції України.

Запобіжний захід обвинуваченому вироком суду не обирався.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та заходів забезпечення у кримінальному провадженні.

Вироком суду з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальну шкоду на користь ОСОБА_9 у розмірі 22325 грн, на користь ОСОБА_10 у розмірі 3119 грн.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому що, у невстановлений час, він, будучі раніше судимий за злочин проти власності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом та прагненням до особистого незаконного збагачення, на території Пересипського району міста Одеси організував злочинну схему заволодіння грошовими коштами користувачів соціальних мереж «Instagram» та «Facebook» шляхом обману.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , використовуючи мобільні телефони Iphone 12 Pro Max з imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , Xiaomi Redmi Note 8T з imei: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , Motorola з imei: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , Samsung Duos з imei: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , та можливості мережі Інтернет, зареєстрував у соціальній мережі «Instagram» обліковий запис під вигаданим іменем « ОСОБА_11 » та у соціальній мережі «Facebook» обліковий запис під вигаданим іменем « ОСОБА_12 ». Вказані облікові записи ОСОБА_8 створив виключно для введення потерпілих в оману та створення у них хибного уявлення про існування у нього реальної діяльності з продажу паливних талонів.

Надалі, з метою імітації реальної діяльності, ОСОБА_8 розміщував на зазначених сторінках заздалегідь підготовлені фотографії паливних талонів, переліки пального та його цін, а також вказував контактні номери мобільних телефонів: НОМЕР_9 та НОМЕР_10 , придбані ним спеціально для використання у злочинній діяльності. Таким чином, ОСОБА_8 створював видимість продажу пального та умисно вводив потерпілих в оману щодо наявності у нього товару та наміру виконати умови договору купівлі-продажу.

Уведені в оману особи, довіряючи достовірності розміщеної інформації, виходили на контакт з ОСОБА_8 через месенджери «Viber», «Telegram», «Instagram» та зазначені у оголошеннях номери телефонів, маючи реальний намір придбати паливні талони для власних потреб.

У ході листування ОСОБА_8 , діючи умисно, повідомляв потерпілим неправдиві відомості про можливість придбання палива виключно за умови попередньої повної оплати його вартості, знаючи що зобов`язання по поставці виконувати не буде.

З метою приховування своєї злочинної діяльності та унеможливлення викриття, ОСОБА_8 не використовував власні банківські рахунки, а надавав потерпілим реквізити банківських карток, оформлених на третіх осіб, які не були обізнані про його протиправні наміри. Окрім цього, він застосував механізм конвертації отриманих коштів через криптовалютну біржу «Binance».

Так, ОСОБА_8 , використовуючи акаунт « ОСОБА_13 » на криптобіржі «Binance», відкривав ордери на купівлю криптовалюти USDT у розділі торгівлі «P2P». Після відкриття ордеру біржа надавала йому реквізити банківських рахунків продавців криптовалюти. Саме ці реквізити ОСОБА_8 передавав потерпілим як «свої», переконуючи їх, що оплата за паливо має бути здійснена саме на ці рахунки.

Потерпілі, будучи введеними в оману щодо наявності у ОСОБА_8 паливних талонів та його наміру продати паливні талони, здійснювали переказ грошових коштів на зазначені ним рахунки. У подальшому продавці USDT, отримавши грошові кошти від потерпілих, виконували умови ордеру і переказували відповідну кількість криптовалюти USDT на електронний гаманець ОСОБА_8 .

Отриману криптовалюту ОСОБА_8 переказував між власними акаунтами на криптобіржі «Binance», після чого здійснював її продаж та отримував грошові кошти, якими розпоряджався на власний розсуд. При цьому ОСОБА_8 зобов`язань перед потерпілими щодо поставки паливних талонів умисно не виконував.

Тим самим, своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілим матеріальну шкоду.

Приступивши до реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, шляхом обману, повторно, у невстановлений час, у невстановленому місці, використовуючи мобільний телефон, підключений до мережі «Інтернет», через соціальну мережу «Instagram», без реального наміру продажу товару, створив сторінку « ОСОБА_14 » з оголошеннями про продаж паливних талонів з контактним номером телефону НОМЕР_9 , що перебував у нього в користуванні.

Так, 06.01.2025 року, точний час не встановлено, потерпілий ОСОБА_10 вирішив придбати паливні талони через соціальну мережу «Instagram», де в результаті пошуку знайшов оголошення, розміщене ОСОБА_8 , яке сприйняв за реальне та написав у месенджері «Viber» на номер телефону, зазначений в оголошенні, з метою придбання товару.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілого, ОСОБА_8 , у месенджері «Viber» повідомив потерпілого, що паливні талони можливо придбати за умови повної передплати на банківську картку, а також всіляко запевнив останнього у чесності та реальності угоди.

Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 надіслав номер банківської картки НОМЕР_11 , емітованої АТ «УніверсалБанк», та запевнив потерпілого про отримання паливних талонів через мобільний додаток «PRIDE» одразу після надходження грошових коштів.

У свою чергу, ОСОБА_10 , будучи введеним в оману, та не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_8 , 06.01.2025 року о 19 год. 15 хв. перерахував з власної банківської картки № НОМЕР_12 , відкритої в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на банківську картку № НОМЕР_11 , емітовану АТ «УніверсалБанк», належну третій особі, власні грошові кошти у сумі 8094 грн. в якості оплати за товар.

Після отримання грошових коштів потерпілого ОСОБА_8 зобов`язання щодо надіслання паливних талонів не виконав, на зв`язок з потерпілим не виходив та розпорядився грошовими коштами ОСОБА_10 на власний розсуд, шляхом їх обготівкування на радіоринку «Летючий Голандець» за адресою: м. Одеса, вул. Одарія, 3, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 8094 грн.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи повторно, у невстановлений час, у невстановленому місці, за невстановлених обставин, використовуючи мобільний телефон, підключений до всесвітньої мережі «Інтернет», через соціальну мережу «Instagram», без реального наміру продажу товару, створив сторінку «benzun_talonu_wog_okko» з оголошеннями про продаж паливних талонів з контактним номером телефону НОМЕР_10 , що перебував у нього в користуванні.

Так, 03.06.2025 року, точний час не встановлено, потерпілий ОСОБА_15 вирішив придбати паливні талони через соціальну мережу «Instagram», де в результаті пошуку знайшов оголошення, розміщене ОСОБА_8 , яке сприйняв за реальне та написав у месенджері «Telegram» на номер телефону, зазначений в оголошенні, з метою придбання товару.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілого, ОСОБА_8 , у месенджері «Telegram» повідомив потерпілого, що паливні талони можливо придбати за умови повної передплати на банківську картку, а також всіляко запевнив останнього у чесності та реальності угоди.

Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , надіслав номер банківської картки НОМЕР_13 , емітованої АТ «УніверсалБанк», та запевнив потерпілого про отримання паливних талонів через мобільний додаток «PRIDE» одразу після надходження грошових коштів.

У свою чергу, ОСОБА_15 , будучи введеним в оману, та не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_8 , 03.06.2025 року о 09 год. 42 хв. перерахував з власної банківської картки № НОМЕР_14 , відкритої в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на банківську картку № НОМЕР_13 емітованої АТ «УніверсалБанк», належну третій особі, власні грошові кошти у сумі 5826,99 грн. в якості оплати за товар.

Після отримання грошових коштів потерпілого ОСОБА_8 зобов`язання щодо надіслання паливних талонів не виконав, на зв`язок з потерпілим не виходив та розпорядився грошовими коштами ОСОБА_15 на власний розсуд, шляхом їх обготівкування на радіоринку «Летючий Голандець» за адресою: м. Одеса, вул. Одарія, 3, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 5826,99 грн.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи повторно, у невстановлений час, у невстановленому місці, за невстановлених обставин, використовуючи мобільний телефон, підключений до всесвітньої мережі «Інтернет», через соціальну мережу «Facebook», без реального наміру продажу товару, створив сторінку « ОСОБА_12 » з оголошеннями про продаж паливних талонів з контактним номером телефону НОМЕР_10 , що перебував у нього в користуванні.

Так, 17.07.2025 року, точний час не встановлено, потерпілий ОСОБА_9 вирішив придбати паливні талони через соціальну мережу «Facebook», де в результаті пошуку знайшов оголошення, розміщене ОСОБА_8 , яке сприйняв за реальне та написав у месенджері «Viber» на номер телефону, зазначений в оголошенні, з метою придбання товару.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілого, ОСОБА_8 , у месенджері «Viber» повідомив потерпілого, що паливні талони можливо придбати за умови повної передплати на банківську картку, а також всіляко запевнив останнього у чесності та реальності угоди.

Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , надіслав номер банківської картки НОМЕР_15 , емітованої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та запевнив потерпілого про отримання паливних талонів через мобільний додаток «OKKO» одразу після надходження грошових коштів.

У свою чергу, ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, та не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_8 , 17.07.2025року об 11 год. 37 хв. перерахував з власної банківської картки НОМЕР_16 , відкритої в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на банківську картку НОМЕР_15 , емітованої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», належну третій особі, власні грошові кошти у сумі 12897 грн. в якості оплати за товар.

Після чого, ОСОБА_8 в переписці з потерпілим ОСОБА_9 , зобов`язав останнього знову оплатити за паливо грошові кошти в розмірі 12468 грн., запевнивши потерпілого про отримання паливних талонів через мобільний додаток «OKKO» лише після повторного надходження грошових коштів.

У свою чергу, ОСОБА_9 , будучи знову введеним в оману, та не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_8 , 17.07.2025 року о 12 год. 14 хв. перерахував з власної банківської картки НОМЕР_16 , відкритої в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на банківську картку НОМЕР_17 емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», належну третій особі, власні грошові кошти у сумі 12468 грн. в якості оплати за товар.

Після отримання грошових коштів потерпілого, ОСОБА_8 зобов`язання щодо надіслання паливних талонів не виконав, на зв`язок з потерпілим не виходив та розпорядився грошовими коштами ОСОБА_9 на власний розсуд, шляхом їх обготівкування на радіоринку «Летючий Голандець» за адресою: м. Одеса, вул. Одарія, 3, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 25365 грн.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватими у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині вирішення питання щодо долі речового доказу - мобільного телефону марки Motorola з imei НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , та застосувати спеціальну конфіскацію на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, ч.9 ст.100 КПК України та конфіскувати у власність держави зазначений мобільний телефон.

В інший частині вирок прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема місцевий суд, не врахував положення ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, а саме не застосував спеціальну конфіскацію до мобільного телефону марки «Motorola» з imei НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , який був використаний ОСОБА_8 як засіб вчинення злочину, та вирішуючи долю речових доказів, безпідставно повернув зазначений телефон обвинуваченому.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок не оскаржений.

Обвинувачений та потерпілі, будучи повідомленими про розгляд справи, до суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності обвинуваченого та потерпілих, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції, не заперечував фактичні обставини справи, повністю визнав свою провину в пред`явленому обвинуваченні та не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 злочину не є предметом апеляційного розгляду.

Щодо доводів прокурора про необхідність застосування спеціальної конфіскації речових доказів у даному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які зокрема передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, а згідно п.1 ч.2 цієї норми закону спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду. Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (п.4 ч.1 ст.96-2 КК).

Згідно ч.ч.9-10 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі відсутності у винної особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачу, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частина, що залишилася, переходить у власність держави.

Згідно п.3 ч.9 ст.100 КПК майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Суд першої інстанції, при вирішенні питання долі речових доказів у кримінальному провадженні не врахував вимоги ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК України щодо існування підстав для застосування спеціальної конфіскації майна, яке було використано як засіб вчинення злочину, в даному випадку мобільного телефону марки «Motorola» з imei НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_8 , та повернув його обвинуваченому.

Таке рішення суду першої інстанції, з огляду на обставини кримінального провадження та положення ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК, визнається апеляційним судом незаконним у зв`язку з порушеннями кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну рішення суду першої інстанції.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора про зміну вироку суду першої інстанції в частині вирішення питання долі речового доказу, у зв`язку з невірним застосування закону про кримінальну відповідальність, апеляційний суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою спеціальна конфіскація належить до інших заходів кримінально-правового характеру (розділ XIV «Інші заходи кримінально-правового характеру» Загальної частини КК).

У рішенні № 1-р/2022 від 30 червня 2022 року у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України (щодо спеціальної конфіскації) Конституційний Суд України визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), статті 96-1, 96-2 КК, при цьому, серед іншого вказав, що спеціальна конфіскація не є видом кримінального покарання, тому її застосування, зокрема, примусове безоплатне вилучення майна у недобросовісної третьої особи, на підставі судового рішення (вирок, ухвала), не є притягненням до кримінальної відповідальності.

Спеціальна конфіскація в розумінні закону про кримінальну відповідальність є іншим заходом кримінально-правового характеру, що застосовується до винної особи в порядку ч.9 ст.100 КПК, та не є покаранням в розумінні ст.50 КК України.

Таким чином, спеціальна конфіскація не є кримінальним покаранням, її застосування не тягне за собою збільшення обсягу обвинувачення та не свідчить про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, тому рішення про застосування спеціальної конфіскації судом апеляційної інстанції приймається у формі ухвали згідно приписів ч. 1 ст. 418 КПК.

Така позиція апеляційного суду відповідає правовому висновку Об`єднаної палати ККС у складі ВС, викладеному в постанові від 16.09.2024 року ( справа №183/4229/23).

З огляду на зазначені обставини, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Пересипського районного суду м. Одеси від 01.10.2025 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України- змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Відповідно до ст.ст.96-1, 96-2 КК України, ч.9 ст.100 КПК України, застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави мобільний телефон марки «Motorola» з imei НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_8 .

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4