Справа № 128/1789/23
Провадження №11-кп/801/1226/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 000113, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.05.2023 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Горлівка Донецької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку, який набрав законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, у розмірі 18 877 (вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 00 копійок.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 не раніше 16 січня 2020 року, перебуваючи у помешканні, у якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом поширення публікації у соціальній мережі «Однокласники», звернувся до невизначеного, але значного кола осіб (в тому числі військовослужбовців), щоб схилити їх до вчинення дій, метою яких є розповсюдження матеріалів із закликами до насильницького захоплення державної влади за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 за невстановлених обставин, користуючись власним ноутбуком марки «Lenovo» з серійним номером WB07071154, створив обліковий запис у соціально-орієнтованій мережі «Однокласники». Створивши власну сторінку за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 увів свої персональні дані: ім?я користувача « ОСОБА_9 », ІНФОРМАЦІЯ_3 », розмістив власне фото, а також у різний час додав до розділу «друзі» 17 осіб та 8 підписників. У подальшому ОСОБА_7 , достовірно знаючи про блокування доступу до російської соціальної мережі «Однокласники» на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28.04.2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України від 15.05.2017 №133 та продовженого на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2020, затвердженого Указом Президента України від 14.05.2020 №184, умисно, цілеспрямовано, переслідуючи ідеологічні мотиви, достовірно знаючи про публічно комунікативний характер соціальної мережі через можливість поширення інформації через всесвітню мережу «Інтернет» до відома невизначеного кола осіб, за допомогою вищевказаного ноутбуку (який містить браузер Microsoft Edge та використовуючи спеціалізовані програми для обходу блокування «VPN») використав власну сторінку у соціальній мережі «Однокласники» для розповсюдження матеріалів із публічними закликами до насильницького захоплення державної влади.

Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, використовуючи власний вищевказаний ноутбук марки «Lenovo», перебуваючи у помешканні, у якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , здійснивши вхід через браузер Microsoft Edge на особисту сторінку облікового запису соціально-орієнтованої мережі «Однокласники» під іменем « ОСОБА_9 » та у невстановлений досудовим розслідуванням час власноручно відшукав у стрічці новин зазначеної соціальної мережі матеріал, розміщений 16.01.2020 користувачем даної соціальної мережі під іменем « ОСОБА_10 . Русь Едина-НОД 18+ Возрождение», який в подальшому, за допомогою вбудованої функції «вподобав», розповсюдив на своїй Інтернет-сторінці з вільним доступом до перегляду іншими користувачами вказаної соціальної мережі, а саме: публікацію з текстом такого змісту: «Брат, развернем штыки против киевско-америнканськой хунты! Превратим войну братоубийственную в войну осободительную». Відповідно до висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України №469/1 від 09.01.2023, у вищевказаному матеріалі (публікації), розповсюдженому ОСОБА_7 на своїй особистій Інтернет-сторінці соціальної мережі «Однокласники» під іменем « ОСОБА_9 » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 містяться публічні заклики до українських військових до припинення «братської» війни і початку війни разом із російськими військовими проти чинної української влади за звільнення від неї, що є публічними закликами до насильницької зміни української влади. Разом з тим, зазначений матеріал є поширеним, оскільки розміщений на Інтернет-сторінці та передбачає ознайомлення з його змістом невизначеного кола осіб.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 109 КК України як розповсюдження матеріалів із публічними закликами до насильницького захоплення державної влади.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 ставиться питання про зміну вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2025 року в частині вирішення питання про речові докази через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Просить зазначити у резолютивній частині вироку про спеціальну конфіскацію у власність держави на підставі ст. 96?, 96? КК України речових доказів ноутбуку чорного кольору марки «Lenovo» моделі Z570.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд установивши, що ноутбук марки «Lenovo» моделі Z570 використовувався обвинуваченим у якості знаряддя злочину, вирішив питання щодо цього речового доказу у порядку ст. 100 КПК України та при цьому не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме спеціальну конфіскацію, передбачену ст. 96?, 96? КК України.

У апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку місцевого суду в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Апеляційна с карга мотивована тим, що місцевим судом не враховано, що на даний час обвинувачений критично оцінює свою поведінку, визнає себе громадянином України, його попередні заяви були здійснені через деструктивну інформацію, отриману із соціальних мереж. Також суд не врахував, що з моменту вчинення злочину пройшов тривалий час, від його дій не настали шкідливі наслідки, обвинувачений шкодує про вчинене.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту з підстав, викладених в ній та просили задовольнити. При цьому не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи вирок місцевого суду в частині призначення покарання законним та обґрунтованим. Водночас просив змінити вирок суду в частині застосування спеціальної конфіскації відповідно до доводів апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого та прокурора підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах прокурора та захисника не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи ж апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність (незастосування закону, який підлягав застосуванню) суд вважає обґрунтованими через таке.

Висновки щодо застосування спеціальної конфіскації.

Як убачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд дійшов висновку про те, що ноутбук марки «Lenovo» моделі Z570 використовувався обвинуваченим ОСОБА_7 у якості знаряддя кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України та у мотивувальній частині рішення (вироку) зазначив про необхідність спеціальної конфіскації цього речового доказу, проте у резолютивній частині вироку зазначив про конфіскацію цього речового доказу у порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України резолютивна частина обвинувального вироку повинна містити, з-поміж іншого, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

За змістом ст. 96? КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У свою чергу статтею 96? КК України визначено перелік випадків застосування спеціальної конфіскації, та з-поміж іншого такий захід кримінально-правового характеру застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (п. 4 ч. 1 ст. 96? ККУ).

Як уже зазначалось вище, у цьому провадженні установлено, що ноутбук марки «Lenovo» моделі Z570 використовувався обвинуваченим ОСОБА_7 у якості знаряддя кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України.

Таким чином належний обвинуваченому ОСОБА_7 ноутбук чорного кольору марки «Lenovo» моделі Z570 був використаний останнім як засіб та знаряддя вчинення кримінального правопорушення (п. 4 ч. 1 ст. 96? ККУ), а тому підпадає під спеціальну конфіскацію у порядку ст. 96? КК України, про що необхідно зазначити у резолютивній частині вироку.

Таке неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність за змістом п. 2 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України має наслідком зміну вироку місцевого суду у цій частині.

Висновки щодо призначеного покарання.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника в частині суворості призначеного покарання суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому згідно з до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зі змісту цих положень КК України випливає, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; з урахуванням положень Загальної частини цього Кодексу; та з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, у питання призначення покарання, у тому числі і звільнення від його відбування відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 01.02.18 у справі № 634/609/15-к, належить до дискреційних повноважень суду, проте із необхідністю визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання судом принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У цьому провадженні установлено, що ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин, проте пов`язаний із посяганням на основи національної безпеки, який в умовах здійснюваної відкритої збройної агресії проти України становить підвищену суспільну небезпеку. Також місцевий суд з`ясував особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліках і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює.

Таким чином з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, особи винного, а також за відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, призначене судом покарання у виді позбавлення волі у середньому розмірі, визначеному санкцією частини статті, відповідає загальним засадам призначення покарання і є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання винного.

Висновки щодо наявності підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом стаття 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Обґрунтовуючи відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_7 вину не визнав, користуючись правами, передбаченими статтею 63 Конституції України, від показань відмовився. При цьому у поданих суду численних письмових заявах зазначав про те, що не вважає себе громадянином України, знищив свій паспорт, зазначав лише про висловлювання та відстоювання власних міркувань щодо політичної ситуації у державі.

Проте під час апеляційного провадження ОСОБА_7 висловив щирий жаль з приводу своєї поведінки та розкаявся у вчиненому. Пояснив, що якби знав, що від «уподобайки» може поширюватись інформація, він ніколи б такого не робив. Також надав суду для огляду в судовому засіданні паспорт громадянина України та зазначив, що він насправді його не знищував. Також пояснив, що він після початку повномасштабного вторгнення активно замається благодійністю та надав позитивну характеристику від ГО «Український світанок 2025».

Послідовна практика Верховного Суду зазначає, що системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Окрім того суд враховує інші обставини справа, а саме що внаслідок протиправних дій обвинуваченого поширювана ним інформація могла були сприйнята незначною кількістю осіб (сімнадцять користувачів) та від його дій негативні наслідки фактично не настали. Також необхідно врахувати, що з моменту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення минуло майже шість років та за цей час винний не вчиняв жодних протиправних дій.

Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення дають суду підстави для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Окрім цього звільняючи особу від відбування покарання з іспитовим строком, на ОСОБА_7 необхідно покласти обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Покладення на обвинуваченого обов`язків, які передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити, в повній мірі здатні забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.

У зв`язку з наведеним вирок місцевого суду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 407, п. 1 ч. 1 ст. 408, ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України також підлягає зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , а також прокурора у кримінальному провадженні прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 000113, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.05.2023 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України змінити в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також у частині вирішення питання про речові докази через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Резолютивну частину вироку доповнити вказівкою про застосування спеціальної конфіскації на підставі ст. 96?, 96? ч. 1 п. 4 КК України ноутбуку чорного кольору марки «Lenovo» моделі Z570, конфіскувавши його у дохід держави.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: