Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/165/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 398/5392/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 січня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

В Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000587 за обвинуваченням

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що на даний час ОСОБА_7 перебуває під вартою та строк тримання закінчується, проте не відпали ризики, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, а також може вчинити інші правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечили, просили застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за його постійним місцем проживання, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватись, чинити вплив на свідків чи вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 січня 2026 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задоволено та Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з 13.01.2026 року по 13.03.2026 року включно.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, зазначений злочин відноситься до особливо тяжкого та передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років.

Крім того, ОСОБА_7 офіційно одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює та не має офіційних коштів для існування, є військовослужбовцем на посаді солдата військової частини НОМЕР_1 , але військову службу не проходить та знаходиться поза межами військової частини. При цьому обвинувачений не має стійких (міцних) соціальних зв`язків та осіб, які б могли забезпечити належний за ним контроль, за його поведінкою та забезпечили виконання ним процесуальних обов`язків у статусі обвинуваченого.

У справі лише розпочатий судовий розгляд, не допитані свідки та потерпіла.

При вирішенні питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, місцевий суд прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його постійного місця проживання.

Вважає, що судовий розгляд не був повним та об`єктивним, а висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають зібраним у справі доказам.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений не вчиняв жодних дій, спрямованих на переховування та уникнення кримінальної відповідальності та не має наміру переховуватися від суду, так само, як і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наміру та можливості впливати на свідків та/або потерпілу ОСОБА_7 не має, а їх покази, у випадку невідповідності фактичним обставинам справи, будуть спростовуватися стороною захисту у ході розгляду кримінального провадження у встановленому законом порядку.

Крім того, єдиним очевидцем події є його дочка, яка одночасно є дружиною загиблого. Застосовувати до власної дочки будь-які заходи впливу ОСОБА_7 не буде. Наміру займатись незаконною діяльністю обвинувачений також не має, розуміє всі ризики, які тягне за собою вчинення кримінально караних діянь. Також зауважує, що він має законні засоби до існування, є офіційно працевлаштованим.

До апеляційного суду надійшло клопотання прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , про проведення апеляційного розгляду без прокурора, та просив відмовити у задоволення вимог захисника.

Заслухавши суддю доповідача, захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження надані місцевим судом, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Як убачається з наданих районним судом матеріалів, у провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000587 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Вказаний злочин є умисним, направленим проти життя людини, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та у разі доведеності вини передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли та не зменшились.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження його права перебувати на волі.

Ризик переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, на думку колегії, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведеності винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочині.

Мають місце і ризик незаконного впливу на свідків, оскільки такий ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Тобто, під час розгляду клопотання доведено наявність ризику, визначеного п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених судом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегією суддів не встановлено, а тому є обґрунтований висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 слід відмовити.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 січня 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4