Справа № 948/848/23
№ провадження 1-кп/646/113/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі колегії суддів :

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому

ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 03.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч.5 ст. 185, ч. 3 ст.28 п.п. 1,9, 12 ч.2 ст. 115, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185, ч. 3 ст.28 п.п. 1,9, 12 ч.2 ст. 115, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263 Кримінального кодексу України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185, ч. 3 ст.28 п.п. 1, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263 Кримінального кодексу України,

сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Основ`янського районного суду міста Харкова на стадії судового розгляду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , посилаючись на тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, а також те, що наразі продовжує існувати ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, - можливість перераховування від суду. Прокурор просив суд продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення застави.

Актуальність зазначеного ризику обґрунтовано тим, що він обвинувачується серед іншого у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, а тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі само по собі може бути підставою та мотивом для втечі.

З огляду на високий ступінь встановленого ризику, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить дієвості кримінального провадження та не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти клопотання прокурора, вважаючи за можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки прокурором не доведено ризику переховування.

Інші обвинувачені та їх захисники підтримали позицію ОСОБА_5 та його захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши зміст заявлених клопотань та докази на їх обґрунтування, суд дійшов такого висновку.

Як зазначено у статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості обвинувачення не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом. Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому - про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Суд враховує, що питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії», п. 30).

Таким чином, суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також ступінь суспільної небезпеки злочинних дій, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_5 .

Враховуючи обставини, за яких обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, не змінилися, суд приходить до висновку, що прокурором у судовому засіданні доведено, що ризик, передбачений п. 1 ст. 177КПК України, продовжують існувати, а саме: він може переховуватись від суду, оскільки усвідомлює, що санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, та до нього може бути застосовано саме таке покарання у разі доведення його вини у суді.

Водночас при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує його особу.

Зокрема, вік, наявність певних соціальних зв`язків, сім`ї, постійного місця проживання, стан здоров`я. Водночас, на переконання суду, ці обставини не вказують на неможливість перебування його під вартою.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинувачених, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, зокрема, за ч. 2 ст. 115 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, та не дає можливості перешкоджати правосуддю, ухилитися від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачуються, зокрема, у вчиненні особливо тяжких злочинів, наявність ризиків вчинення обвинуваченими дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що підстави, за яких було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не змінилися та мають високу вірогідність у зв`язку із можливістю найсуворішого покарання, а тому є виправданим продовження застосування запобіжного заходу на 60 днів.

Також суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б були підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, захисником та обвинуваченим не доведено.

Розглядаючи таку можливість, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення, підвищеної суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченим злочинів і суворості покарання, що загрожує йому у разі доведеності вини за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, суд вважає, що інші (альтернативні) запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, як про те клопоче сторона захисту, хоча і накладатиме на обвинувачених менше обмежень та менший рівень страждання та труднощів, ніж звичайне тримання під вартою в установі виконання покарань, все одно становить собою позбавлення свободи у розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до практики ЄСПЛ. Крім того, домашній арешт, на думку суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та нівелювати встановлені ризики, а відтак і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, з урахуванням характеру висунутого обвинувачення.

За таких обставин необхідно визнати, що через існування вказаних процесуальних ризиків лише тримання обвинуваченого під вартою забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст.183КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, за винятком випадків, що містяться у ч. 4 цієї статті.

Пунктом 2 частини 4 статті 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 131-132, 176,178, 183, 193, 194, 196, 201, 331, 350, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11.12.2025 включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії цього судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3