Справа №766/9061/25
н/п 1-кп/766/3911/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

?прокурора ОСОБА_3 ,

?обвинуваченого ОСОБА_4 ,

?потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судові засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001437 від 18.06.2025, та кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000609 від 06.03.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, інваліда-дитинства ІІІ групи, з середньою освітою, на обліку у лікаря-психіатра не перебуваючого, на обліку у лікаря-нарколога перебуваючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2025 за частиною першою ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті ухвалив вирок про таке:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним

1.1. Суд встановив, що ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», 27.02.2025 близько 12 год. 30 хв., перебуваючи на площі Дубинди біля будинку №1, переслідуючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, шляхом вільного доступу, у спосіб перерізання ножицями кабелю, здійснив крадіжку антени на підставці для термінала «Starlink Gen 2», вартість якої становить 7 800,00 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду, після чого покину місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Отже, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою ст. 185 КК України, формою об`єктивної сторони якого є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

1.2. Також Суд встановив, що ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», 01.06.2025 близько 10 год. 00 хв., переслідуючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, шляхом вільного доступу, проник до складського приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , звідки, продовжуючи виконання свого злочинного умислу таємно викрав 4 (чотири) легкосплавних дисків діаметром 19 дюймів після чого залишив місце вчинення злочину і розпорядився викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальну шкоду на суму 20 785,34 гривень

Отже, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою ст. 185 КК України, формою об`єктивної сторони якого є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше сховище, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

ІІ. Позиції сторін кримінального провадження

2.1. Прокурор у судових дебатах вважав, що пред`явлене обвинувачення є доведеним. Вина обвинуваченого ОСОБА_4 також доведена, а його дії кваліфіковані правильно, а саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, повторно, з проникненням до сховища.

2.2. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_4 під час його допиту усі обставини кримінального правопорушення ним підтверджено в повному обсязі, вину визнано.

2.3. Прокурор також просив Суд при призначенні покарання обвинуваченому врахувати наявність обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, а саме: активне сприяння розкриттю кримінального провадження та щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України.

2.4. Прокурор просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за двома епізодами та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, мінімальне за цією статтею. Крім того, оскільки обвинувачений після направлення обвинувального акта до суду за першим епізодом, вчинив повторно кримінальне правопорушення, а також не невідбуте покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2025, прокурор вважає за неможливе застосування ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

2.5. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи за проведення судової трасологічної експертизи №CE-19/122-25/1514-ТР від 19.03.2025 в сумі 10346,70 гривень; за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/122-25/1573-ТВ від 25.03.2025 в сумі 2387,70 гривень; за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/122-25/3602-АВ від 10.07.2025 в сумі 2674,20 гривень.

2.6. Вирішити питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

2.7. Обвинувачений вину і фактичні обставини кримінально правопорушення визнав. Під час допиту за 1-м епізодом зазначив, що біля 11-тої вийшов з дому на АДРЕСА_2 , піднявся наверх на вул. 40 років, потім в сторону вул. Залаегерсег, пішов до площі Дубинди, в мене були ножиці, я обрізав провода, забрав антену і сів в маршрутку, доїхав до Залізничної, звідти на Дніпровський ринок, продав її і гроші витратив на власні потреби. Зазначив, що визнає усе, повністю.

За 2-м епізодом зазначив, що на вулиці Перекопській спустився вниз, там де гаражні кооперативи, там було приміщення на території, а ворота були відкриті, їх не було взагалі. Зайшов туди, побачив зліва будівлю. Зайшов, ліворуч був коридор, побачив на полиці диски, забрав їх, виніс по дві штуки. Піднявся на вул. Перекопську, побачив ОСОБА_9 , попросив допомогти понести. На вул. Поповича продав ОСОБА_10 диски за 2000 грн, які витратив на власні потребу.

В судових дебатах обвинувачений проти запропонованого прокурором покарання заперечував, зазначив, що запропоноване прокурором покарання неспівмірне вчиненому злочину.

2.8. Потерпілі в судове засідання не з`явилися, звернулись із заявами, в якій просили проводити судовий розгляд кримінального провадження без їх участі, щодо призначеного покарання покладається на думку прокурора.

ІІІ. Докази, що досліджені Судом у судовому засіданні

3.1. Визначаючи обсяг доказів, які мають досліджуватись під час судового розгляду цього кримінального провадження, Суд, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, яка полягала у застосуванні спрощеного порядку дослідження доказів, передбаченого частиною третьою ст. 349 КПК, із зазначених підстав ухвалив:

визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються,

допитати обвинуваченого,

дослідити документів, що підтверджують процесуальні витрати,

дослідити матеріали, що характеризують обвинуваченого.

3.2. При цьому Суд зважає на висновок Верховного Суду щодо застосування ст. 349 КПК, який полягає в тому, що повне визнання обвинуваченим вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому він обвинувачується, правових наслідків розгляду доказів за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК. (постанова ВС 02.02.2021року у справі №640/4713/19, провадження № 51-2155 км 20)

3.3. Суд, дотримуючись вищезазначених висновків Верховного Суду, у судовому засіданні роз`яснив обвинуваченому у доступній, чіткій та конкретизованій формі суть даної норми з метою однакового, правильного і точного розуміння ним її змісту та переконався у добровільності його позиції.

3.4. На переконання Суду, обвинувачений повністю розуміє суть обвинувачення, підтвердив обставини правопорушення, позиція обвинуваченого щодо визнання вини є добровільною.

Мотиви і висновки Суду

3.5. Обвинуваченому інкримінується діяння, формою об`єктивної сторони якого є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, повторно, з проникненням до сховища.

3.6. Предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, тощо. Розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи. Вказана позиція визначена постановою Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності». (постанова ККС ВС від 07.06.2018 року у справі №477/2255/16-к (провадження № 51- 3110 км 18))

Обвинувачений під час допиту визнав, що знав про те, що майно, яке викрадав, є чужим для нього, розумів, що викрадає майно, тобто обертає його на свою користь, таємно для оточуючих, усвідомлював, що вчиняє інкриміновані діяння під час дії в Україні правового режиму воєнного стану. При цьому пояснив, що зробив це тому, що не було роботи, а потрібні були кошти для існування, чим підтвердив умисел, корисливий мотив і мету своїх діянь.

3.7. Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а також проаналізувавши ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку, Суд доходить висновку про допустимість, належність, достовірність та достатність доказів для визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, повторно, з проникненням до сховища.

ІV. Призначення покарання

4.1. Санкцією частини четвертої ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до семи років.

4.2. Під час судового розгляду Суд встановив обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до частини першої ст. 66 КК України це щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

4.3. Під час судового розгляду Суд не встановив обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до частини першої ст. 67 КК України.

4.4. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також бере до уваги, та враховує:

- ступень тяжкості правопорушення - згідно із статтею 12 КК інкриміноване діяння відноситься до тяжкого злочину;

- особу обвинуваченого інвалід-дитинства ІІІ групи, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря-нарколога,

- також те, що обвинувачений засуджений вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2025 за частиною першою ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень. Вирок не виконаний.

- Суд також погоджується з думкою прокурора про те, що оскільки обвинувачений після направлення обвинувального акта до суду за першим епізодом, вчинив повторно кримінальне правопорушення, а також невиконання обвинуваченим вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2025, застосування ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням не буде відповідати меті призначення покарання.

4.5. Також Суд бере до уваги загальну мету покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, яка полягає в тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК). Оптимальним орієнтиром ефективності застосування покарання є визначення його в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

4.6. Суд вважає, що кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання чи інша міра кримінально-правового впливу, застосована до особи правопорушника, повинні відповідати тяжкості злочину, доведеним обставинам вчинення злочину і особливостям особистості правопорушника.

4.7. Суд також вважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.

4.8. У зв`язку із викладеним, Суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

4.9. Суд вважає, що наведені аргументи в своїй сукупності і прийняте судове рішення щодо покарання обвинуваченого відповідають справедливому співвідношенню між вчиненим діянням та заходами покарання, які застосовуються до винного, що зумовлені метою кримінального покарання і є необхідними і не надмірними.

4.10. Суд, керуючись ст. 65 КК України вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

4.11. Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань до обвинуваченого за вчинене кримінальне правопорушення, а також звільнення від відбування покарання Суд не знаходить.

4.12. Також Суд дійшов висновку, що при призначенні остаточного покарання має бути застосована ст. 71 КК України, оскільки для її застосування має місце наявність відповідних умов, а саме наявність невідбутого покарання, призначеного вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2025 року у справі №766/4678/25, станом на дату виявлення кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні (пункт 1.2 цього вироку) та на дату ухвалення цього вироку.

4.13. Отже, приписами частини першої ст. 71 КК передбачено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

4.14. Водночас, правила, що встановлені частиною третьою ст. 72 КК, забороняють складати основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків з іншими видами покарань, а тому ці види покарань мають виконуватися самостійно.

4.15. Таким чином, виходячи з наведеного, Суд вважає за доцільне, відповідно до ст. 71 КК, до призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років приєднати невідбуте покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень і остаточно визначити обвинуваченому за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень, які відповідно до положень частини третьої ст. 72 КК мають виконуватись самостійно.

V. Запобіжні заходи

5.1. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

5.2. Оскільки запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку не обраний, то Суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.

VІ. Вирішення питань, пов`язаних з арештом

6.1. Згідно з частиною четвертою статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

6.2. Суд вважає, що арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2025 (справа №766/3539/25, н/п 1-кс/766/2268/25) та ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 07.04.2025 (справа №766/3539/25, н/п 1-кс/766/2913/25) необхідно скасувати.

VІІ. Вирішення питань, пов`язаних з процесуальними витратами

7.1. Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. На підставі частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

7.2. Відповідно до обвинувального акта процесуальні витрати на залучення експертів і проведення експертиз становлять:

для проведення судової трасологічної експертизи №CE-19/122-25/1514-ТР від 19.03.2025 в сумі 10346,70 гривень, які підлягають стягненню на користь держави;

для проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/122-25/1573-ТВ від 25.03.2025 в сумі 2387,70 гривень, які підлягають стягненню на користь держави;

для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/122-25/3602-АВ від 10.07.2025 в сумі 2674,20 гривень, які підлягають стягненню на користь держави.

VІІІ. Вирішення питань щодо долі речових доказів

8.1. Згідно з частиною дев`ятою статті 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Враховуючи положення статті 100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України, Суд вирішує залишити в матеріалах кримінального документи, надані сторонами.

8.2. Речові докази: металеві ножиці, які упаковано до паперового пакета, супутникову антену термінала «Starlink Gen 2»,4 (чотири) металеві автомобільні диски сірого кольору діаметром 19 повернути володільцям.

ІХ. Вирішення цивільного позову

9.1. Доказів подачі цивільного позову матеріали кримінального провадження не містять.

З цих підстав,

керуючись статтями 368, 370, 371, 373, 374, 376, 392-395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

2. На підставі статті 71 Кримінального кодексу України, за сукупністю вироків, остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень, які, відповідно до положень частини третьої ст. 72 КК України, мають виконуватись самостійно.

3. Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 обчислювати з моменту його поміщення до установи виконання покарання, а строк затримання та конвоювання зарахувати в строк відбуття покарання.

4. Запобіжний захід стосовно обвинуваченого до набрання вироком законної сили не обирати.

5. Відповідно до ст. 100 КПК України документи, що надані сторонами, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази: металеві ножиці, які упаковано до паперового пакета, супутникову антену термінала «Starlink Gen 2», 4 (чотири) металеві автомобільні диски сірого кольору діаметром 19 повернути володільцям.

6. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 процесуальні витрати за проведення експертизи і залучення експертів на користь держави в сумі 15 408,60 грн (п`ятнадцять тисяч чотириста вісім гривень 60 коп.).

7. Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2025 (справа №766/3539/25, н/п 1-кс/766/2268/25) та ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 07.04.2025 (справа №766/3539/25, н/п 1-кс/766/2913/25) скасувати.

7. Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України вінзобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

В разі несплати штрафу у встановлений термін до нього може бути застосована більш жорстке покарання, передбачене санкцією 125 КК України.

8. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

8. Прокурор, обвинувачений, мають право на апеляційне оскарження цього вироку шляхом подання апеляційних скарг до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

9. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору, потерпілому та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1