ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1682/25 Справа № 202/4738/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 20 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №010000043 від 19.02.2024 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, офіційно не працюючого, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 20 серпня 2025 року клопотання прокурора задоволено та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 жовтня 2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень, що підтверджується долученими до клопотання прокурора процесуальними документами у їх сукупності.

Також, слідчим суддею встановлено, що продовжують існувати ризики переховування від суду, знищення, спотворення, будь-яких речей і документів, що мають істотне значення для об`єктивного досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків та потерпілого, оскільки ці ризики є дійсними та триваючими, і такими, що виключають на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зауважено, що про вагомість вказаних ризиків свідчить тяжкість, обставини та характер інкримінованих злочинів, перебуваючи на свободі підозрюваний може впливати на свідків та потерпілого, з метою примушування до надання тих чи інших показань на його користь, також будучи обізнаним про докази, які не перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення, підозрюваний може своїми порадами і вказівками щодо третіх осіб сприяти їхньому приховуванню. Крім того, вказано, що ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі, а на стадії судового провадження. Також, зазначено, що необхідність продовження запобіжного заходу зумовлена, складністю кримінального провадження, кількістю проведених слідчих розшукових дій, та необхідність проведення ще ряду процесуальних дій та продовженню строку досудового розслідування до п`яти місяців.

Враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивну характеристику, однак при цьому офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що на даному етапі досудового розслідування жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти вищевказаним ризикам та не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

В апеляції:

- захисник просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про недоведеність заявлених ризиків, необгрунтованість пред`явленої підозри та неврахування даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивну характеристику, статус учасника бойових дій, утримує батька, який є інвалідом другої групи та мати, яка за станом здоров`я також потребує постійного догляду, що у своїх сукупності слугує достатнім стримуючим фактором у запобіганні вказаним ризикам.

Зазначає, що вказані прокурором ризикі є безпідставними, оскільки підозрюваний будь-яких спроб переховування не здійснював та вподальшому має стійкі наміри у дотриманні належної процесальної поведінки. Звертає увагу, що ОСОБА_6 14 липня 2025 року будучи звільненим під заставу, покладених на нього обов`язків не порушував та дотримувався належної поведінки.

Ризик незаконного впливу на свідків захисник вважає недоведеним, оскільки також не надано будь-яких доказів в підтвердження спроб залякування, погроз чи інших дій з боку підозрюваного.

Щодо необґрунтованості пред`явленої підозри з посиланням на кожний епізод інкримінованої ОСОБА_6 протиправної діяльності, захисник зазначає про відсутність належних доказів в підтвердження його підзахисного до скоєного, а також зв`язку і комунікації з іншими підозрюваними, зауважує, що у п`яти епізодах взагалі відсутні посилання на будь-які дії вчинені ОСОБА_6 , а результатами аудіоконтролю підозрюваного взагалі зафіксовано його лише спілкування з дівчиною. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо належності банківських карток на які перерахувались кошти підозрюваному, а також факти його спілкування з організатором чи закупниками.

З посиланням на практику ЄСПЛ зауважує, що застосування виняткового запобіжного заходу не може грунтуватися лише на тяжкості інкримінованого злочину.

Заслухавши підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При продовженні строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити досудове розслідування до спливу строку тримання підозрюваного під вартою, а також продовження існування ризиків переховування і продовження злочинної діяльності.

Враховується, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 18 серпня 2025 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №000000043, строком до п`яти місяців.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінальних правопорушень, за обставин, викладених в повідомленні про підозру, є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність до інкримінованих йому злочинів.

Доводи захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів та надання їм оцінки та посилання на недопустимість окремих доказів є передчасними на даній стадії розгляду, оскільки правова оцінка наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення буде надана судом під час розгляду справи по суті.

В даному випадку, на думку колегії суддів вважає, що пред`явлена підозра не є вочевидь безпідставною, а причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинів є достатньо вірогідною для вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

Посилання захисту на відсутність доказів щодо належності банківських карток на які перерахувались кошти підозрюваному, а також факти його спілкування з організатором чи закупниками, не є досить переконливими, оскільки з сукупності долучених до клопотання слідчого доказів, свідчать про те, що підозрюваними використовувались засоби конспірації, як у спілкуванні так і в приховуванні та маскуванні наркотичних речовин, що підтверджується протоколами негласних слідчих розшукових дій, при цьому слід зауважити, що усі докази у їх достатності і сукупності будуть предметом оцінки під час можливого судового розгляду справи по суті.

А тому, враховуючи, що пред`явлена ОСОБА_6 підозра у встановленому законом порядку не скасована, стверджувати про її безпідставність, з урахуванням долучених до клопотання доказів неможливо.

При наданні правової оцінки вказаним ризикам, колегія суддів виходить з наступного.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речових та життя і здоров`я особи, за які передбачено покарання у вигляді довготривалого позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення винуватості, останній може вдатися до здійснення спроб переховування.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважається на те, що вказані ризики об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання та поруки.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Про вагомість цього ризику, а також про існування ризику продовження злочинної діяльності свідчить і те, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, та після вчинення інкримінованих злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, вчинив новий, тяжкий злочин, в результаті якого потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що безумовно свідчить про вагомість ризику та схильність ОСОБА_6 до протиправної діяльності.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого продовжує існувати та є вагомим, з огляду на те, що досудове розслідування триває свідки події встановлюються при цьому враховуючи, що потерпілий, свідки, які встановлені надають викривальні покази, тому з огляду на те, що підозрюваному відмові їх анкетні дані, місця проживання, ризик незаконного впливу з метою надання тих чи інших показів на його користь є вагомим.

Також, про вагомість ризиків свідчить тяжкість та характер скоєних злочинів, який вчинено за попередньою змовою, з погрозою застосування насильства до потерпілого через, що можна припустити, що підозрюваний є особою схильною до антисоціальної поведінки, тому вказані ризики не є безпідставними.

Доводи захисту щодо недоведеності ризику знищення, спотворення будь-яких речей і документів, які мають істотне значення для кримінального провадження є безпідставними, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до п`яти місяців, при цьому проводяться слідчі розшукові дії, а тому достеменно стверджувати, що усі докази знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення неможливо, а з огляду на те, що ОСОБА_6 вірогідно є особою обізнаною щодо місць знаходження можливих речових доказів, вказаний ризик існує.

Ствердження захисту щодо необґрунтованості підозри були предметом ретельного дослідження слідчого судді, який проаналізувавши наявні в матеріалах докази об`єктивно дійшов висновку про наявність доказів, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що підозрюваний міг би скоїти злочин, що йому інкримінований, тобто ймовірно є підстави допустити його причетність до вчинення, у зв`язку з чим такі доводи сторони захисту не є достатньо обґрунтованими.

Щодо посилання в апеляції на не врахування слідчим суддею того, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, утримує малолітню дитину, соціальні зв`язки, раніше не судимий, що на думку адвоката є підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, хоча і мають місце, проте не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків.

Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

Також, враховується, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, по справі необхідно отримати результати експертних висновків, відкрити матеріали в порядку вимог ст. 290 КПК України, через що заявлені ризики продовжують існувати.

Доводи захисту щодо не визначення альтернативної застави не є слушними, з огляду на приписи ч. 4 ст. 183 КПК України, якими передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів вчинених з застосуванням насильства до потерпілого та особливо тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних речових.

Таким чином, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, врахувавши особу підозрюваного та вчинення злочинів двох саме категорій, які надають правові підстави не визначати альтернативну заставу, слідчий суддя, в межах своїх дискреційних повноважень, не визначив підозрюваному заставу, що в повній мірі узгоджується із зазначеними вище нормами закону і на даному етапі кримінального провадження, відповідає завданням даного кримінального провадження.

Посилання сторони захисту щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного після звільнення під заставу є неприйнятними, оскільки з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 пред`явлено підозру у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, через невеликий проміжок часу.

Звертається увага на те, що належна процесуальна поведінка підозрюваного зумовлена своєчасним застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою одразу ж після затримання ОСОБА_6 , оскільки після внесення застави та подальшого його тримання під вартою пройшов невеликий проміжок часу, а тому достеменно стверджувати, що більш м`який запобіжний захід буде діяєво запобігати вказаним ризикам неможливо.

Доводи захисника не містять нових відомостей, які б не були предметом розгляду слідчим суддею і які б мали істотне значення для вирішення клопотання слідчого та дістали належну оцінку. Крім того, твердження захисника, які зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, не можуть бути розцінені як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді та вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими. У подальшому доцільність тримання цього підозрюваного під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді з мотивів наведених в апеляційній скарзі не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 20 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №010000043 від 19.02.2024 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4