Провадження № 1-кс/643/5439/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2025 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника скарги ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 18.07.2025 про закриття кримінального провадження № 0001059 від 20.05.2023, -

встановив:

До слідчого судді 25.09.2025 надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 18.07.2025 про закриття кримінального провадження № 0001059 від 20.05.2023, в якій заявник просив скасувати оскаржувану постанову.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 18.07.2025 кримінальне провадження № 0001059 від 20.05.2023 було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 25.09.2025 поновлено строк на звернення до суду, за скаргою відкрито провадження, призначено дату та час судового засідання, в судове засідання викликано учасників, в органу досудового розслідування витребувано матеріали кримінального провадження.

26.09.2025 через канцелярію суду за вх. № 50518/25 матеріали кримінального провадження в одному томі надійшли до слідчого судді.

В супровідному листі одночасно зазначалося, шо на думку органу досудового розслідування скарга є безпідставною, необґрунтованою, оскільки обставини, які зазначає заявник, є предметом дослідження кримінального провадження № 0002175 від 03.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке розпочато на підставі заяви ОСОБА_3 про те, що в період часу з 13.10.2022 по 03.11.2022 невстановлена особа викрала автомобільні запчастини з автомобіля ВАЗ 2106, д.н. НОМЕР_1 , орган досудового розслідування проти задоволення скарги заперечив.

Заявник скарги ОСОБА_3 в судовому засіданні 01.10.2025 заявлені у своїй скарзі вимоги підтримав, просив скаргу задоволити. Водночас обставини, зазначені у листі органу досудового розслідування, не спростовував.

Уповноважена особа Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, до суду не з`явилась. Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши заявника, ознайомившись з матеріалами скарги, дослідивши матеріали витребуваного кримінального провадження, оцінивши докази, дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно норми ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Однією із підстав закриття кримінального провадження є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Разом з тим слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Слідчим суддею встановлено, що постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 18.07.2025 кримінальне провадження № 0001059 від 20.05.2023 було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального провадження.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчий прийняв дане процесуальне рішення, покликаючись на те, що під час проведення досудового розслідування не встановлено жодних доказів та підтверджуючих документів щодо службової недбалості в діях слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 та старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , якими б вони могли завдати істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян. Крім того, встановлено, що обставини, на які в своїй заяві зазначає ОСОБА_3 , є ідентичними обставинам, які є предметом розслідування в рамках кримінального провадження № 002175 від 03.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке розпочато на підставі заяви ОСОБА_3 .

До такого висновку слідчий дійшов з огляду на результати слідства.

Зокрема, слідчим було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , показання яких співпадають та узгоджуються як між собою, так і з показаннями свідка ОСОБА_7 , котрий пояснив, що прийняв авто ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 на відповідальне зберігання актом прийому-передачі вилученого майна, однак під час прийняття вказаного авто не здійснювався його внутрішній огляд, тільки зовнішній, оскільки автомобіль був зачинений та за зовнішніми ознаками був на ходу. При прийнятті автомобіля він сфотографував його ззовні, також зробив фото салону через скло, де зафіксовано наявність коробки передач.

Об`єктом службових злочинів виступають суспільні відносини, які забезпечують нормальну службову діяльність в органах державної влади, місцевого самоврядування, а також в юридичних особах публічного та приватного права.

З об`єктивної сторони склад злочину, передбачений нормою ч. 1 ст. 367 КК України, полягає у службовій недбалості, тобто невиконанні або неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони службових злочинів, за винятком злочину, визначеного ст. 366 КК України, які являються злочинами з матеріальним складом, являється заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Виходячи з буквального розуміння змісту п. 3 примітки ст. 364 КК, норма якої є відсилочною по відношенні до норми ст. 367 КК України, істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент.

ВС звернув увагу на те, що колегія Великої Палати Верховного Суду, постановляючи ухвалу від 30.08.2018 № 13-40кс18, не знайшла підстав для відступу від існуючої правозастосовної практики, орієнтованої лише на кількісний (вартісний) показник виміру істотної шкоди, заподіяної охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Висновками за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 14.04.2023 № 755, в діях службових осіб встановлено порушення службової дисципліни, що в свою чергу виступає підставою для дисциплінарної відповідальності.

У своїй постанові від 14.04.2020 у справі № 452/1490/15-к (провадження № 51-8688км18) Верховний Суд виснував, що об`єктивна сторона недбалості передбачає несумлінне ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражається: в їх невиконанні або у неналежному виконанні; у спричиненні істотної шкоди (ч. 1 ст. 367 КК України) або у тяжких наслідках (ч. 2 ст. 367 КК України); і таке ставлення перебуває в причинному зв`язку із зазначеними наслідками.

В матеріалах кримінального провадження відсутні докази службової недбалості в діях слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 та старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , в результаті якої була заподіяна істотна шкода охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, тобто відсутні ознаки об`єктивної сторони складу злочину.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Також слід зауважити, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, діючи в межах дискреції, з урахуванням засад спеціально дозвільного принципу, при якому дозволено лише те, що прямо встановлено законом, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України).

При цьому навіть способи судового контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).

Наведене цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Аль Фаєд проти Франції» (заява № 38501/02) від 02.10.2007 зазначив, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Окрім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями, слідчими під час провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У силу ч. 2 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих (розшукових) дій.

Нормами ч. 1 і 2 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Виходячи з наведеного, незгода особи з проведеними слідчими (розшуковими) діями під час досудового розслідування, їх видом (видами) та обсягом не є безумовним свідченням неповноти чи неправильності слідства.

Із врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до переконання, що доводи скаржника про незаконність оскаржуваної постанови є безпідставними та необґрунтованими, тоді як рішення слідчого є законним, обґрунтованим, таким що ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, а висновки слідчого відповідають обставинам кримінального провадження.

Заявник скарги не зазначає, які на його думку додаткові слідчі чи процесуальні дії мали б бути вчинені в межах кримінального провадження, невчинення яких перешкоджає встановлення істини у справі. Водночас невчинення слідчим дій, про які зазначає заявник, спростовується матеріалами кримінального провадження.

Нормами статті 23 КПК України врегламентовано, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд, з урахуванням наведеного вище, беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, з метою виконання його завдань в рамках належної правової процедури, прийшов до висновку, що скарга є необґрунтованою, доводи скарги спростовуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню, а постанова слідчого не підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 26, 91, 93, 110, 117, 284, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 18.07.2025 про закриття кримінального провадження № 0001059 від 20.05.2023 відмовити.

Матеріали кримінального провадження № 0001059 від 20.05.2023 повернути до Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 06.10.2025 о 10:45.

Слідчий суддя ОСОБА_1