В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0001000 внесеному до ЄРДР 03.05.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Давидів Брід, Велико-Олександрійського району, Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця за мобілізацією, полковника, начальника тилу заступника начальника логістики в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

03.05.2024 року, приблизно о 14 год 09 хв, на 108 км автодороги М-05 «Київ-Одеса», поблизу повороту до села Чупира Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_3 , керуючи технічно справною транспортною машиною «TOYOTA LAND CRUISER 200», реєстраційний номер НОМЕР_2 (на чорному фоні), діючи самовпевнено, тобто усвідомлюючи, що його дії створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та передбачаючи можливість настання негативних наслідків, але розраховуючи, що зможе відвернути їх настання, у порушення вимог п. 1.5., п.п. «д» п. 2.3., п.п. «ґ» п. 12.6 Правил дорожнього руху, рухався по лівій смузі проїзної частини до м. Києва із швидкістю 150…158 км/год, перевищив максимально допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги, чим створив загрозу життю та здоров`ю інших учасників дорожнього руху та допустив зіткнення із лівою боковою стороною попутного автомобіля «ЗАЗ 1125», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався попереду та змінив напрямок руху вліво, перетинаючи автодорогу в напрямку лівого узбіччя.

Внаслідок ДТП тілесні ушкодження отримав водій автомобіля «ЗАЗ 1125», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 , від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в лікувальному закладі.

Грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів п. 1.5., п.п. «д» п. 2.3., п.п. «ґ» п. 12.6 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Повідомив, що 03.05.2024 року, після 13 години, їхав у службових справах, керував службовим автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER 200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався в напрямку м. Києва. Рухався в лівій стороні, бо права була зайнята. Автомобіль «Заз» рухався в правій смузі та перестроївся в його смугу для руху, він виїхав на роздільну смугу і відбулося зіткнення. Водій іншого автомобіля отримав травми та загинув. Не заперечував, що порушив п. 1.5, п.п д п. 2.3, п.п. г п. 12 6 Правил дорожнього руху, перевищив допустиму швидкість руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів та таких трагічних наслідків. Наголошував, що не хотів таких наслідків, умислу на вчинення злочину не мав. З потерпілим примирився, відшкодував йому заподіяну шкоду. Зробив для себе належні висновки - керує автомобілем дуже обережно, уважно спостерігає за дорожньою обстановкою. Наголошував, що не хотів таких наслідків, умислу на вчинення злочину не мав. Щиро кається у вчиненому, зазначив, що дуже жалкує, що так сталося.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів та судових витрат у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 415 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Суд встановив, що своїми діями, які виразились у порушенні правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель потерпілого, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 415 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щире каяття полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у т. ч. її час, місце, спосіб учинення та активне сприяння розкриттю злочину.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

На переконання суду, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в суб`єктивному ставленні останнього до вчиненого, зокрема, в тому, що він визнав факт вчинення кримінального правопорушення та його негативні наслідки, визнав свою провину у вчиненому повністю, висловив щирий жаль з приводу цього, засудив свою поведінку та всіляко сприяв і бажав виправити наслідки своїх дій, відшкодував шкоду потерпілому, що підтверджено відповідною заявою потерпілого та підтверджено ним в судовому засіданні.

Активне сприяння у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, яке виразилось у тому, що обвинувачений повно та всебічно розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, сприяв встановленню істини у справі.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу обвинуваченого.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого необережного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, є військовослужбовцем, за місцем несення служби характеризується виключно позитивно.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суспільну небезпеку діяння, а також наслідки, що настали, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 415 КК України.

Однак, враховуючи, конкретні обставини справи, думки потерпілого та представника потерпілого, які в судовому засіданні просили не позбавляти та не обмежувати волі обвинуваченого, вважали що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, щире каяття обвинуваченого та відшкодування шкоди, а тому призначення ОСОБА_3 покарання у виді реального позбавлення волі, в даній справі, буде становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи зазначені конкретні обставини справи, думки потерпілого та його представника, висловлені в судових дебатах щодо можливості застосування ст. 75 КК України, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який є діючим військовослужбовцем, приймає безпосередню участь у бойових діях та забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, за самовіддане виконання військового обовязку неодноразово був нагороджений, зокрема і нагородами Президента України, що підтверджується службовою характеристикою, і, на думку суду, в реаліях сьогодення (військового стану), виконуючи військовий службовий обов`язок, з урахуванням вказаних обставин, може принести реальну користь для нашої держави в боротьбі з агресором та наближення нашої перемоги, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом, відповідно ст. 76 КК України, та вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, призначене основне покарання та звільнення від його відбування, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи. Таке покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства і потерпілого та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України вбачається, що нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 60348, 64 грн.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Згідно з п. 32 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

Враховуючи зазначене, транспортні засоби підлягають поверненню власникам безоплатно.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 415 КК України - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, встановити іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_3 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби - командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової частини, зобов`язати ОСОБА_3 , у відповідності до п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України в період випробувального терміну виконати наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Речові докази:

- автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER 200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на штраф майданчику Білоцерківського району Київської області (3км а/д Біла Церква Володарка, ФОП « ОСОБА_9 ») та який належить військовій частині НОМЕР_4 АДРЕСА_2 повернути власнику безоплатно;

- автомобіль марки «ЗАЗ 1125» реєстраційний номер НОМЕР_3 який зберігається на штраф майданчику Білоцерківського району Київської області (3км а/д Біла Церква Володарка, ФОП « ОСОБА_9 ») та який належить ОСОБА_8 повернути власнику безоплатно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 60348,64 грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_10