Провадження № 1-кп/344/438/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретарів с/з: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у місті Івано-Франківськ, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працює на посаді інженера ВТК в приватному підприємстві «Вестхім», РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 вчинив вимагання передачі чужого майна з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці (вимагання), в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих спонукань, переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом вимагання та одержання грошових коштів ОСОБА_7 , під приводом не розголошення вигаданих даних про неї, погрожуючи їй створенням та розповсюдженням оголошень з її особистими фотознімками на інтернет ресурсах, через які здійснюється продаж інтимних послуг сексуального характеру, використовуючи месенджер WhatsApp, пред`явив вимогу ОСОБА_7 передати йому грошові кошти у розмірі 40 000 гривень, шляхом перерахування на банківську карту АТ «Універсал Банк».

Окрім цього, з метою демонстрації реальності своїх погроз ОСОБА_8 , використовуючи месенджер «WhatsApp», неодноразово надсилав потерпілій ОСОБА_7 знімки екрану свого мобільного телефону з її особистими даними та фотознімками.

У свою чергу ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що розголошення вигаданих даних скомпроментують та принизять її честь, гідність і ділову репутацію, що є неприйнятним для неї, з метою недопущення розповсюдження вказаної інформації на інтернет ресурсах, де розміщуються оголошення про надання послуг сексуального характеру, 21.08.2024 року о 18 годині 23 хвилин прибула в магазин «Pekari Bakery», що розташований у місті Івано-Франківськ, вулиця В. Чорновола, 54, де через термінал самообслуговування «city 24» на вимогу ОСОБА_8 здійснила переказ частини грошових коштів в розмірі 5 000 гривень на його особисту банківську карту, відкриту в АТ «Універсал Банк».

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 шляхом вимагання, в умовах воєнного стану ОСОБА_8 , використовуючи месенджер «WhatsApp» у період з 21.08.2024 року по 26.08.2024 рік продовжив погрожувати потерпілій розголошенням неправдивих відомостей з її особистою інформацією на інтернет ресурсах інтимного характеру та вимагати у неї решту грошових коштів в сумі 35 000 гривень.

Надалі, 26.08.2024 року о 15 годині 16 хвилин ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що розголошення вигаданих даних є категорично неприйнятними для неї, діючи на вимогу ОСОБА_8 , з метою недопущення продовження розповсюдження вказаної інформації, прибула в магазин «Pekari Bakery», що розташований у місті Івано-Франківськ, вулиця В. Чорновола, 54, де через термінал самообслуговування «city 24» здійснила переказ частини грошових коштів в розмірі 5 000 гривень на банківську карту ОСОБА_8 , відкриту в АТ «Універсал Банк».

Того ж дня, о 16 годині 03 хвилин, перебуваючи поруч з приміщенням магазину «Pekari Bakery», що розташований у місті Івано-Франківськ, вулиця В. Чорновола, 54, ОСОБА_7 за допомогою інтернет банкінгу «Приват 24» із свого банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» здійснила переказ частини грошових коштів в розмірі 5 000 гривень на банківську карту ОСОБА_8 , відкриту в АТ «Універсал Банк».

Таким чином, ОСОБА_8 у період із 21.08.2024 року по 26.08.2024 рік одержав від ОСОБА_7 грошові кошти на загальну суму 15 000 гривень за не розповсюдження вигаданих оголошень з її особистими фотознімками на інтернет ресурсах, через які здійснюється продаж інтимних послуг сексуального характеру.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 189 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та надав суду показання, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті вимагав та одержав від потерпілої ОСОБА_7 грошові кошти на загальну суму 15 000 гривень за не розповсюдження вигаданих оголошень з її особистими фотознімками на інтернет ресурсах, через які здійснюється продаж інтимних послуг сексуального характеру. Вказав, що протягом тривалого часу зустрічався з потерпілою, яка є тимчасовопереміщеною особою, однак після того як вони розстались, вирішив в такий спосіб їй помститись. Повідомив, що отримані від потерпілої кошти витратив для задоволення власних потреб. Він розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом.

Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_8 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.4 ст.189 КК України як вимога передачі чужого майна з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці (вимагання), в умовах воєнного стану.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; є особою молодого віку; раніше не судимий; з вищою освітою; на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, позитивно характеризується по місцю роботи та за місцем проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. На підставі ч.2 ст.66 КК України суд вважає за необхідне визнати такою, що пом`якшує покарання іншу, не зазначену в частині першій цієї статті обставину, а саме звернення ОСОБА_10 - заставодавцем у даному кримінальному провадженні суми внесеної ним застави на рахунок ЗСУ.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 не встановлено.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років та з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просила призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України та не позбавляти його волі, дані про особу винного, який є особою молодого віку та критично ставиться до вчиненого, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та звернення ОСОБА_10 - заставодавцем у даному кримінальному провадженні суми внесеної ним застави на рахунок ЗСУ, суд приходить до висновку, що вказані обставини, що пом`якшують покарання в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання вважає, що ОСОБА_8 на підставі ч.1 ст.69 КК України слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.4 ст.189 КК України, а саме на строк 4 (чотири) роки та з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, при призначенні покарання не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_8 вимоги ст.75 КК України, оскільки враховує характер вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений вчинив злочин відносно потерпілої , яка має статус тимчасово переміщеної особи та вимагав в неї кошти за нерозповсюдження інтимних фотографій, які були отримані обвинуваченим на час його перебування в близьких дружніх відносинах з потерпілою.

Під час судового провадження потерпіла ОСОБА_7 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 , у якому просила суд стягнути у її користь з обвинуваченого ОСОБА_8 завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, 00 копійок. Однак, потерпіла ОСОБА_7 через канцелярію суду подала заяву, у якій зазначила, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 матеріального та морального характеру не має, просила цивільний позов залишити без розгляду. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність залишення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 без розгляду.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Як встановлено судом, обвинуваченому ОСОБА_8 , в даному кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, що внесена заставодавцем ОСОБА_10 за обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.08.2024 року, справа № 344/15801/24. Підстави для звернення застави в дохід держави відсутні, тому заява заставодавця ОСОБА_10 про перерахування застави на підтримку Збройних Сил України підлягає задоволенню.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Питання щодо скасування арешту майна вирішити згідно ч.4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири роки) з конфіскацією у власність держави всього належного йому на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання для виконання вироку.

Відповідно до ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 26.08.2024 року до 30.08.2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, що внесена заставодавцем ОСОБА_10 за обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.08.2024 року, справа № 344/15801/24, повернути заставодавцю шляхом перерахування на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України (для зарахування коштів у національній валюті).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

цифрові носії інформації DVD-R диски (постанова слідчого від 15.08.2024 року, постанова слідчого від 22.08.2024 року, постанова слідчого від 27.08.2024 року) - зберігати в матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.

мобільний телефон марки «IPhone 14 Pro» із сім-картою (постанова слідчого від 15.08.2024 року) вважати повернутим ОСОБА_7 ;

квитанції поповнення банківської картки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (постанова слідчого від 22.08.2024 року та постанова слідчого від 28.08.2024 року), платіжну інструкцію поповнення банківської картки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (постанова слідчого від 28.08.2024 року), виписку про рух коштів із АТ «КБ ПриватБанк» (постанова слідчого від 19.09.2024 року), виписку про рух коштів із «monobank UNIVERSAL BANK») (постанова слідчого від 19.09.2024 року) - зберігати в матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

банківську картку «monobank» на ім`я ОСОБА_8 (постанова слідчого від 26.08.2024 року) повернути ОСОБА_8 ;

мобільний телефон марки «Redmi 12s», із сім-картою, мобільний телефон марки «MI A 3», грошові кошти у загальній сумі 1100 гривень, носії інформації марки «Samsung», жорсткий диск марки «Toshiba» (постанова слідчого від 26.08.2024 року) конфіскувати.

Після набрання вироком законної сили, арешт накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.08.2024 року - скасувати

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору в день його проголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст.394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1