Провадження №1-кс/463/274/26
У Х В А Л А

про скасування постанови про

закриття кримінального провадження

15 січня 2026 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 21.01.2021 року про закриття кримінального провадження №0000400 від 21.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України,-

в с т а н о в и в :

скаржник звернулася до слідчого судді зі скаргою на постанову старшого слідчого СВ Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області (правонаступник СВ Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області) ОСОБА_4 від 21.01.2021 року про закриття кримінального провадження №0000400 від 21.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Просить оскаржувану постанову скасувати та зобов`язати слідчого/прокурора: виконати ухвалу слідчого судді від 11.12.2019; провести повний комплекс слідчих (розшукових) дій; надати статус потерпілої; повідомляти про всі процесуальні рішення.

Мотиви та підстави заявлених вимог, викладено у скарзі.

Скаржник в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом надсилання СМС-повідомлення на номер мобільного телефону, вказаного у скарзі. Про причини неявки суд не повідомила. Крім того, скаржник зареєстрована в системі "Електронний суд".

Якщо учасник справи надав суду телефон та електронну адресу, зазначивши їх у скарзі, то можна припустити, що він не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це покладає на особу обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. Суд, який комунікує з учасником справи за допомогою вказаних ним засобів зв`язку, діє правомірно й добросовісно. На це вказав Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 23 січня 2025 року по справі 591/4693/15.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, а тому слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Слідчий та представник органу досудового розслідування на розгляд скарги не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце судового засідання, про причини неявки слідчого суддю не повідомлено, їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги. Від слідчого у судове засідання не надходило заперечення на скаргу.

Крім того, органом досудового розслідування не виконано вимоги слідчого судді про надання матеріалів кримінального провадження №0000400 від 21.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, про причини неможливості надати такі, слідчого суддю не повідомлено.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» та «Ґюль проти Туреччини»).

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як вбачається з матеріалів скарги в провадженні старшого слідчого СВ Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області (правонаступник СВ Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області) ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №0000400 від 21.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 21.01.2021 року вказане кримінальне провадження було закрито.

Частини 1, 2 ст. 22 КПК України передбачають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

В судове засідання слідчий або інший представник органу досудового розслідування не з`явилися, про причини неявки не повідомили, матеріалів кримінального провадження №0000400 від 21.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, на вимогу слідчого судді не надали, про причини неможливості надати такі для огляду в судовому засіданні не повідомили.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неправильності та неповноти досудового розслідування, слідчий суддя вважав за необхідне з метою перевірки доводів заявника оглянути матеріали кримінального провадження та надати правову оцінку процесуальним діям слідчого під час проведення досудового розслідування, за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова. Однак орган досудового розслідування проігнорував вимогу надати матеріали кримінального провадження для огляду.

Така процесуальна поведінка слідчого та органу досудового розслідування в цілому, враховуючи принцип змагальності, свідчить, що слідчий погоджується з доводами заявника щодо неповноти та неправильності проведеного досудового розслідування, оскільки жодного заперечення на скаргу не подано, матеріалів кримінального провадження для огляду в судовому засіданні для спростування доводів заявника слідчим слідчому судді не надано.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду на наведене, враховуючи обмежені строки розгляду скарги, слідчий суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження від 21.01.2021 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Задовольняючи скаргу частково, слідчий суддя вважає, що заявлена скаржником вимога про зобов`язання слідчого/прокурора провести відповідні слідчі та процесуальні дії не підлягає до задоволення, оскільки враховуючи аналіз положення чинного КПК України та сформованої з цього питання практики Верховного Суду при здійсненні повноважень судового контролю слідчий суддя не уповноважений своїм рішенням покладати на слідчого/прокурора такі зобов`язання, що за своєю суттю може свідчити про фактичне втручання в процесуальні повноваження слідчого/прокурора.

Керуючись вимогами ст.ст.303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:

скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 21.01.2021 року про закриття кримінального провадження №0000400 від 21.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого СВ Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 21.01.2021 року про закриття кримінального провадження №0000400 від 21.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1