Справа № 289/461/17
Номер провадження 1-кп/289/22/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000748 від 22 грудня 2016 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Двірець Житомирського району Житомирської області, громадянин України, з вищою освітою, розлученого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинуваченому ОСОБА_9 згідно обвинувального акту від 09.03.2017, органом досудового розслідування пред`явлено наступне обвинувачення, яке визнано судом недоведеним.

У обвинуваченого ОСОБА_9 протягом тривалого часу існують особисті неприязні відносини цивільно-правового характеру з ОСОБА_8 .

З даного приводу ОСОБА_9 неодноразово провокував словесні суперечки із ОСОБА_8 , розповсюджував листівки зі змістом, які принижували честь та гідність ОСОБА_8 .

22 грудня 2016 року ОСОБА_9 в черговий раз вирішив принизити ОСОБА_8 і, знаючи, що той являється начальником відділу культури Радомишльської районної державної адміністрації та перебуває на робочому місці у відділі культури Радомишльської РДА, який розташований по вул. Присутственній, 3 в м. Радомишль Житомирської області, вирішив влаштувати чергову сварку із ОСОБА_8 .

Цього ж дня, близько 09 години 20 хвилин ОСОБА_9 , бажаючи самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб та підірвати авторитет ОСОБА_8 серед підлеглих, усвідомлюючи протиправність вчиняємих дій, діючи умисно, взяв із собою сирі курячі яйця та прийшов до приміщення відділу культури, знаючи, що це державна установа, де, в присутності численних співробітників та відвідувачів відділу, з дозволу ОСОБА_8 , зайшов до його службового кабінету та, бажаючи, щоб його дії були розголошені та поширені серед значної кількості населення міста, тобто, демонструючи протиправну вседозволеність, виражаючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, почав голосно виражатись словами нецензурної лайки в сторону ОСОБА_8 та закидав курячими яйцями службовий кабінет останнього, в результаті чого порушив нормальну діяльність відділу культури, що виразилось у тимчасовому зриві виконання покладених на працівників відділу культури Радомишльської районної державної адміністрації своїх службових обов`язків.

Дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та цивільний позов не визнав, просив суд ухвалити виправдувальний вирок. Надав показання, у яких зазначив, що протягом тривалого часу знайомий з потерпілим, разом з ним працював в міліції, вони товаришували сім`ями. У 2007-2008 роках ОСОБА_8 , використовуючи їх взаємовідносини, шахрайським шляхом заволодів коштами обвинуваченого на загальну суму 8500 доларів США. В подальшому обвинувачений звертався до потерпілого з проханням повернути вказані кошти, однак той лише запевняв, що кошти поверне пізніше, у зв`язку із чим обвинувачений був вимушений звернутись до поліції та за даним фактом було заведено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України. Обвинувачений показав, що 16 грудня 2016 року потерпілий ОСОБА_8 приїздив до нього додому та запевняв, що гроші буде віддавати частинами і попросив обвинуваченого прийти до нього на роботу, щоб оформити все у письмовому вигляді. У зв`язку із цим обвинувачений 22 грудня 2016 року зайшов до приміщення відділу культури, де зустрів потерпілого і після особистого запрошення останнього прослідував до службового кабінету ОСОБА_8 . У кабінеті потерпілий повідомив обвинуваченому, що не має наміру повертати кошти, обізвав його словами нецензурної лайки, після чого ОСОБА_9 стало погано, він впав на підлогу, тримаючи в руці кульочок «маєчка», в якому знаходились яйця, які він купив для особистого вживання. Після падіння яйця розсипались по підлозі хаотично. Стоячи на колінах в кабінеті обвинувачений продовжував протягом 3-5 хвилин просити віддати йому кошти, після чого йому стало зовсім зле і він вийшов на вулицю та пішов у лікарню за медичною допомогою. В лікарні його оглянув лікар і направив на лікування до Житомирської обласної психіатричної лікарні, де він проходив стаціонарне лікування з 23.12.2016 по 27.01.2017. 17.03.2017 під час судового розгляду справи йому вперше стало відомо, що стосовно нього заведено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 296 КК України. Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження №0000748 він довідався, що стосовно нього складено обвинувальний акт, хоча підозра та допит в якості підозрюваного здійснювались у кримінальному провадженні №0000717. Відтак, обвинувачений вважає, що його до цього часу не визнано підозрюваним у кримінальному провадженні №0000748 та йому не вручався обвинувальний акт по цьому провадженню. Звертає увагу на те, що шкоди відділу культури та ОСОБА_8 він не завдавав. Робота вказаного відділу культури 22.12.2016 не припинялася, не зупинялася, не затримувалась, відповідно не видавались накази та листи з цього приводу, всі будинки культури Радомишльського району працювали у повному обсязі. Обвинувачений зауважує, що за фактом, за яким його обвинувачують, відомості до ЄРДР були внесені 22.12.2016 о 17 год. 28 хв., але свідки були допитані ще до внесення відомостей до ЄРДР, а саме 22.12.2016 в період часу з 11-40 до 14-35, тому вважає протоколи допиту свідків сфабрикованими. ОСОБА_9 звернув увагу на те, що потерпілий в судовому засіданні ввів суд у оману, коли повідомив, що йому нічого не відомо щодо заведеного кримінального провадження за фактом шахрайства, скоєного стосовно обвинуваченого, оскільки 19.06.2024 він був допитаний у цій справі в якості свідка.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що знає обвинуваченого, протягом останніх 10 років має з ним неприязні стосунки. 22.12.2016 близько 09 години до його службового кабінету у Радомишльському відділі культури зайшов обвинувачений, упав на коліна, почав голосно викрикувати прокльони в його бік, нецензурно погрожувати, з пакета дістав близько 10 яєць і обкидав ними стіни, меблі і робочий стіл, але безпосередньо в потерпілого не попав. У зв`язку із цим потерпілий викликав поліцію. Після цього обвинувачений вийшов з приміщення відділу культури, але через деякий час повернувся і закидав яйцями службовий автомобіль. Вказані події відбувались у присутності працівників відділу культури ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які в момент конфлікту знаходились за дверми його кабінету, потерпілий бачив їх через дзеркало шафи. Яка була причина візиту обвинуваченого потерпілому не відома, ця зустріч попередньо між ними не узгоджувалась. Вважає, що обвинувачений вигадав історію про наявність у потерпілого перед ним боргу, що не відповідає дійсності. Коли потерпілого було обрано на посаду місцевого депутата у ОСОБА_9 з`явилась мета «зняти» потерпілого з цієї посади. ОСОБА_8 зазначив, що до вказаного конфлікту у нього був момент у житті, коли він не працював та на прохання ОСОБА_9 за винагороду возив його і допомагав йому купувати будинки і земельні ділянки. Був випадок, коли потерпілий отримав у власність земельну ділянку, яку потім на прохання обвинуваченого йому продав, однак останній згодом вимагав повернути гроші і забрати цю землю. Водночас, ОСОБА_8 вказав, що будь-які кримінальні провадження щодо нього за шахрайські дії скоєні стосовно обвинуваченого відсутні. Потерпілий свій цивільний позов підтримав, звернув увагу, що внаслідок перенесеного 22 грудня 2016 року стресу захворів на цукровий діабет. ОСОБА_8 вважає, що обвинуваченим було скоєно саме хуліганство, оскільки останній прийшов закидати його яйцями не додому, а на роботу у державний орган.

Свідок ОСОБА_13 у своїх показах вказала, що неприязних відносин з обвинуваченим та потерпілим не має, потерпілий є її колишнім керівником. Наразі через стан здоров`я має проблеми з пам`яттю, тому не всі події добре пам`ятає. Зазначила, що 22 грудня 2016 року працювала у відділі культури Радомишльської райдержадміністрації. У неї був прохідний кабінет до кабінету начальника. Того дня о 8 годині ранку, коли відділ розпочав роботу, до кабінету потерпілого зайшов обвинувачений, який при собі мав білий не прозорий пакет. Яким чином він зайшов до кабінету потерпілого та чи зачиняв він за собою двері у кабінеті начальника свідок не запам`ятала. Між обвинуваченим та потерпілим відбулась розмова на підвищених тонах з приводу якихось коштів, зміст розмови та чи погрожував обвинувачений потерпілому свідок вже не пригадує, пам`ятає що були якісь прокльони. Через деякий час з кабінету ОСОБА_8 почали лунати оклики і працівники зайшли до нього, де свідок побачила на стіні сліди від розбитих яєць, потерпілий вже був сам, а обвинуваченого не було. Потерпілому стало зле, тому працівники дали йому заспокійливі ліки. Працівники теж через хвилювання приймали заспокійливе. Свідок вказала, що того дня разом з нею на роботі були ОСОБА_11 , ОСОБА_14 і ОСОБА_12 . Хтось із працівників викликав працівників поліції, які приїхали протягом години. Звернула увагу на те, що двері у кабінеті начальника були завжди відчинені.

Свідок ОСОБА_12 показала, що неприязних відносин з обвинуваченим та потерпілим не має, з потерпілим працювала до виходу на пенсію. ОСОБА_8 працював на посаді начальника відділу культури, а свідок на посаді головного бухгалтера. Зранку 22.12.2016 ОСОБА_8 був у кабінеті свідка, оскільки йому необхідно було підписати деякі документи. У цей момент до них зайшов ОСОБА_9 , тримаючи в руці маленький пакетик. Обвинувачений на запитання потерпілого відповів, що прийшов до нього. Почекавши після цього потерпілого у внутрішньому коридорі близько 5 хвилин, обвинувачений на запрошення ОСОБА_8 пішов разом з ним до його службового кабінету. Потерпілий зачинив двері кабінету.Через невеликий проміжок часу свідок почула якісь крики, які лунали з кабінету начальника, було чути, як обвинувачений та потерпілий один на одного кричали. Що саме вони кричали один одному свідок не зрозуміла, але вона не чула, щоб хтось із учасників конфлікту висловлював погрози. Свідок звернула увагу на те, що вони досить голосно кричали один на одного, оскільки її кабінет знаходився за два кабінети від кабінету начальника. Свідок вважає, що конфлікт стосувався лише їх особистих питань та не стосувався роботи або інших осіб. Свідок ОСОБА_12 зазначила, що у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були якісь спільні справи, але що саме вони не поділили їй не відомо, хоча раніше обвинувачений приносив до бухгалтерії якісь листівки про потерпілого з погрозами, але зміст цих листівок їй не відомий, оскільки обвинувачений тримав їх у руках і казав, що рознесе їх по всьому Радомишлю. Обвинувачений вибіг з кабінету потерпілого, після чого вона та інші працівники ОСОБА_11 і ОСОБА_14 зайшли до нього і свідок побачила, що на стінах, на столі та на підлозі лежали розбиті яйця. Хто обкидав яйцями кабінет начальника свідок не бачила. Чи були сліди від розбитих яєць на одязі ОСОБА_8 свідок не пам`ятає. Потерпілий не розповідав, що саме сталось між ним та обвинуваченим. Свідок вказала, що працівники не бачили хто кидав вказані яйця, однак зі слів ОСОБА_8 їй стало відомо, що це обвинувачений обкидав яйцями кабінет потерпілого. Свідок вказала, що після вказаної події, а саме криків у кабінеті начальника, враховуючи те, що раніше таких випадків не траплялось, працівники відділу культури вже не могли до кінця дня нормально працювати, оскільки перехвилювались, тому пили заспокійливе, а ОСОБА_13 навіть вимушена була приймати ліки від болю у серці, тому було порушено нормальну роботу відділу культури.

Згідно показань свідка ОСОБА_11 у 2016 році вона працювала у відділі культури Радомишльської райдержадміністрації. Неприязних відносин з обвинуваченим та потерпілим не має. Пам`ятає, що наприкінці грудня 2016 року близько 9 години обвинувачений ОСОБА_9 зайшов до приміщення відділу культури з пакетом у руках та перебував у коридорі. В коридорі в цей момент був ще якийсь невідомий свідку чоловік. ОСОБА_8 , який у цей момент знаходився у кабінеті свідка, одразу ж вийшов до обвинуваченого, привітався з ним за руку і запросив його до свого кабінету. З якою метою ОСОБА_9 прийшов до потерпілого свідку невідомо. Кабінет начальника був поряд з її кабінетом. До кабінету начальника зайшли лише потерпілий і обвинувачений. Чи були закриті двері в кабінеті ОСОБА_8 свідку невідомо. Через деякий час вона почула з кабінету потерпілого крики, слова були нерозбірливі. На думку свідка, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кричали один на одного. Після того, як ОСОБА_9 пішов з кабінету начальника ОСОБА_8 зайшов до кабінету свідка і сказав працівникам «ідіть подивіться, що він зробив». Всі четверо працівників зайшли до його кабінету. Коли свідок зайшла до його кабінету, то побачила розбиті яйця, які були на столі та на підлозі. Хтось викликав поліцію та прибиральницю. Внаслідок вказаної події у працівників відділу був стрес, хтось із них пив заспокійливе, бо свідок відчула у приміщенні запах Карвалолу. Свідок вказує на те, що робота відділу культури була тимчасово призупинена до обідньої перерви, оскільки необхідно було прибрати кабінет начальника, а працівникам поліції провести допит. На думку ОСОБА_11 , її допитували в якості свідка до обідньої перерви. Від ОСОБА_13 свідку відомо, що потерпілий повинен був звертатись з листом до голови райдержадміністрації щодо призупинення роботи відділу культури.

Свідок ОСОБА_14 показала, що знає потерпілого і обвинуваченого, оскільки потерпілий був її керівником, а обвинувачений майже кожного місяця заходив до відділу культури, неприязних відносин з ними не має. 22 грудня 2016 року у період з 9 до 10 години потерпілий ОСОБА_8 зайшов до її кабінету, щоб підписати банківські документи. В цей же час до відділу культури зайшов ОСОБА_9 з невідомим для неї чоловіком, хтось із них в руках тримав пакет. З якою метою вони приходили їй невідомо. Свідок вказала, що ОСОБА_9 майже щомісяця приносив до відділу культури листівки з прокльонами, у яких писав «про якісь хати, долари та роялі». Коли потерпілий довідався, що вони прийшли до нього, ОСОБА_8 пішов до свого кабінету, запросивши вказаних осіб до себе. ОСОБА_8 зайшов до кабінету, одна із запрошених осіб стояла на порозі кабінету начальника, а інша стояла позаду. Що далі відбувалось у кабінеті начальника свідок не бачила, але їй було чути, що особа, яка стояла на порозі почала сильно кричати, «наче звір у лісі». Від даного крику працівники дуже сильно перелякались. Хто саме кричав та хто кидав яйця (тобто чи ОСОБА_9 або ж невідома особа, яка з ним прийшла), свідку невідомо. Після цього ОСОБА_9 та невідомий чоловік вибігли з відділу і побігли в бік приміщення нотаріуса, через п`ять хвилин повернулись, хтось із них в руках тримав той й же пакет, що і під час візиту вранці до відділу культури, та обкидали яйцями колеса службового автомобіля потерпілого. На крики з кабінету начальника працівники прийшли до ОСОБА_8 , останній знаходився у кабінеті та був блідий від хвилювання. ОСОБА_8 нічого не пояснював. Весь кабінет був обкиданий яйцями, розбиті яйця були на стінах та комп`ютері, який стояв на робочому столі. Свідок викликала поліцію, при цьому працівники відділу та потерпілий закрились у його кабінеті побоюючись, що обвинувачений може повернутись. Такі події викликали у працівників шок та сильне хвилювання, вони були вимушені приймати заспокійливі препарати, до кінця дня не могли вже виконувати свої обов`язки, оскільки займались прибиранням кабінету начальника та давали свідчення працівникам поліції. Швидку медичну допомогу не викликали. Поліція здійснювала допит свідка ОСОБА_14 у той же день, під час допиту працівниками поліції вона так само вказувала про те, що до потерпілого приходили дві особи, однак їй невідомо, що саме було зафіксовано у письмових показаннях, бо свідок довірилась поліцейському і підписала відібрані пояснення, попередньо їх не перечитуючи.

Стороною обвинувачення в обґрунтування доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення надані наступні досліджені в судовому засіданні докази:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.01.2017, відповідно до якого 22 грудня 2016 року о 17 год. 28 хв. зареєстровано кримінальне провадження №0000748 за ч. 1 ст. 296 КК України, а саме що 22 грудня 2016 року близько 09 години 20 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в кабінеті начальника відділу культури Радомишльської райдержадміністрації ОСОБА_8 , що розташований по вул. Присутственній, 3 в м. Радомишль безпричинно з хуліганських спонукань, виявляючи неповагу до загальноприйнятих норм поведінки у суспільстві, прагнучи самоствердитися, закидав зазначений вище кабінет яйцями, припинивши на декілька годин роботу відділу культури (а.с. 77 том №1);

- рапорт старшого інспектора Радомишльського відділення Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 22.12.2016, згідно якого 22 грудня 2016 року о 09 год. 50 хв. до чергової частини вказаного відділення поліції надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про те, що у нього стався конфлікт із ОСОБА_9 . На місце події було направлено слідчо-оперативну групу (а.с. 78 том №1);

- протокол огляду від 22.12.2016 з фототаблицями до нього, відповідно до якого даний огляд було проведеного в адміністративному приміщенні місцевого відділу культури Радомишльської РДА, яке розташоване по вул. Присутственній, 3 в м. Радомишль. Слідчий детально описав обстановку в кабінеті начальника вказаного відділу та вказав, що на момент огляду на підлозі кабінету по всьому його периметру лежали розбиті яйця, тобто кабінет був забруднений. На час огляду в кабінеті нічого не пошкоджено. Вірність вказаної інформації у цьому протоколі підтверджується підписами присутніх понятих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , а також потерпілого ОСОБА_8 (а.с. 79-83 том №1);

- лист начальника відділу культури Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_8 від 22.12.2016 за №365, в якому останній повідомив начальника Радомишльського відділення поліції про те, що о 9 годині 20 хвилин до його кабінету зайшов ОСОБА_9 , який без будь-яких пояснень почав кидати яйця у кабінеті і в адресу начальника відділу культури виражався нецензурними словами та погрозами, що продовжувалось протягом 7 хвилин (а.с. 84 том №1);

- копії розпорядження голови Радомишльської райдержадміністрації №92-к від 21.12.2011 та довідки цієї ж райдержадміністрації від 03.02.2016 за №1, якими підтверджується призначення ОСОБА_8 на посаду начальника відділу культури та туризму районної державної адміністрації з 04 січня 2012 року (а.с. 85 том №1);

- копії розпорядження голови Радомишльської райдержадміністрації та графіку режиму праці та відпочинку на 2016 рік, згідно яких початок робочого дня відділу культури та її бухгалтерії визначено з 8 до 17 години з понеділка по п`ятницю, перерва для відпочинку та харчування з 13 до 14 години (а.с. 90-91 том №1);

- копії листів адресованих ОСОБА_8 від 07.01.2014 та 03.11.2014, у яких їх автором вказано ОСОБА_9 , але які не містять підпису останнього, зі змісту яких вбачається, що автор цих листів, використовуючи ненормативну лексику та прокльони, просить ОСОБА_8 повернути позичені кошти в загальній сумі 8500 доларів США (а.с. 97, 97 на звороті том №1);

- довідку Центральної районної лікарні Радомишльської районної державної адміністрації №1646 від 07.11.2017, даними якої підтверджується те, що ОСОБА_9 22.12.2016 звертався в Радомишльську ЦРЛ до лікаря психіатра для надання медичної допомоги і був направлений на стаціонарне лікування в ЖОПЛ №1, де перебував на лікуванні з 23.12.2016 по 27.01.2017 (а.с. 98 том №1);

- характеризуючі матеріали на обвинуваченого, згідно яких ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується, як такий щодо якого заяв про неналежну поведінку чи скоєння правопорушень не надходило, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий (а.с. 87-89 том №1).

Стороною захисту надані суду та в судовому засіданні досліджені:

- копія повідомлення про підозру від 12 січня 2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та суть вказаного у повідомленні інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення повністю збігається з фабулою, яка зазначена у обвинувальному акті. У даному повідомленні про підозру зазначено номер кримінального провадження 0000717, а не №0000748 (а.с. 162 том №2, а.с. 77 том №4);

- копія протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_9 від 12 січня 2017 року (а.с. 163 том №2, а.с. 78 том №4). Під час дослідження цього протоколу сторона захисту звернула увагу суду на те, що у цей день ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні, тому не міг допитуватись слідчим, а також на те, що цей протокол допиту стосується іншого кримінального провадження, бо у протоколі міститься посилання на кримінальне провадження №0000717. Зміст показання допитаного судом не досліджувався;

- копія протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 10.01.2017, згідно змісту якого вбачається, що допит останнього відбувся в рамках кримінального провадження №0000717. Зміст показання допитаного судом не досліджувався(а.с. 164 том №2, а.с. 84 том №4);

- копія протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 09.03.2017, відповідно до якого ОСОБА_9 в присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відмовився від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (а.с. 166 том №2);

- копії протоколів допиту ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 22.12.2016, з яких слідує, що вказані свідки допитувалися 22 грудня 2016 року в період часу з 11 год. 40 хв. до 14 год. 35 хв. Зміст показань допитаних судом не досліджувався (а.с. 168-176, 180-187 том №2, а.с. 94-101 том №4);

- довідка відділу культури Радомишльської міської ради № 2 від 09.01.2020 про те, що 22.12.2016 після візиту ОСОБА_9 до відділу культури Радомишльської районної державної адміністрації державні кошти на приведення у відповідність службових приміщень відділу культури не витрачались, так як приміщення було прибрано власними силами (а.с. 197 том №2);

- копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.02.2016, відповідно до якого 17 лютого 2016 року зареєстровано кримінальне провадження №0000099 за ч. 1 ст. 190 КК України, а саме що заявник ОСОБА_9 вказує, що ОСОБА_8 шляхом шахрайства заволодів грошима, які належать йому в сумі 2900 доларів США, чим заподіяв останньому матеріальної шкоди (а.с. 73 том №4);

- копія постанови начальника сектору дізнання відділення поліції №3 Житомирського РУП в Житомирській області від 06 червня 2023 року про зміну правової кваліфікації у кримінальному провадженні №0000099 з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 74-75 том №4);

- копія листа КНП «Радомишльська лікарня» Радомишльської міської ради №232 від 03.02.2021, відповідно до якого обвинувачений згідно виписки із медичної карти №82 Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 перебував у відділенні «Денний стаціонар №2» з 23.12.2016 по 27.01.2017 (а.с. 76 том №4);

- копія листа відділу культури та туризму Радомишльської міської ради №40 від 24 квітня 2023 року, згідно якого зі слів працівників, що працювали у 2016 році робота відділу культури Радомишльської РДА 22.12.2016 не припинялась, відповідно не видавались накази та листи з цього приводу (а.с. 83 том №4);

- копія протоколу допиту свідка від 19.06.2024 згідно якого ОСОБА_8 було допитано в якості свідка у кримінальному провадженні №0000099. Зміст показання допитаного судом не досліджувався (а.с. 141 том №4);

- копія висновку заступника начальника сектору Радомишльського відділення поліції від 25.01.2016, з якого вбачається, що за зверненням ОСОБА_8 з приводу порушення обвинуваченим вимог законодавства при здійсненні операцій з металобрухтом проводилась перевірка в ході якої було опитано ОСОБА_9 , який окрім іншого пояснив, що протягом останніх двох років з ОСОБА_8 має неприязні відносини у зв`язку із тим, що він не повертає гроші, які взяв на придбання матеріальних цінностей (а.с. 142 том №4);

- характеризуючі матеріали на обвинуваченого, а саме грамоти та подяки за сумлінну працю в органах Державної податкової служби України та органах внутрішніх справ, за сумлінну працю на благо громади і вагомий внесок у розвиток та її відбудову, а також за надання допомоги Збройним Силам України (а.с. 85-92 том №4).

Разом з тим, суд не покладає в основу вироку та визнає неналежними наступні надані стороною захисту докази: виписки із газет і публікацій (а.с. 104-107 том №4), копії листування та процесуальні документи у кримінальних провадженнях №0000099, №0000717, №0000778 (а.с. 108-113, 115, 121, 122 том №4), письмові звернення обвинуваченого до поліції та голови Житомирської ОДА від 17.01.2017 та документи, що підтверджують хронологію опрацювань цих звернень суб`єктами розгляду (а.с. 123-138 том №4), копію листа Радомишльського відділу поліції від 10.02.2017 (а.с. 139 том №4), копію листа Радомишльської РДА №10-я від 27.02.2017 (а.с. 140 том №4), оскільки жодних даних про обставини, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, дані докази не містять. Тобто ці докази не містять жодних даних, як на підтвердження, так і на спростування вини ОСОБА_9 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, перевіривши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, суд вважає є недоведеним те, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а тому він підлягає виправданню, з наступних підстав.

Стороною обвинувачення ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а саме скоєнні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення - посягання на громадський порядок, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивами явної неповаги до суспільства. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, пред`являючи високі вимоги щодо якості дізнання і досудового слідства, не повинні перебирати на себе функцію обвинувачення чи функцію захисту, а мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив

підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм справедливе покарання, так і вживати всіх необхідних заходів для повного відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а також з`ясовувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.

У правовому висновку, що міститься у постанові від 10.11.2020 по справі №442/66/16-к (провадження № 51-4756 км 18) Верховний Суд зазначив, що суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

При цьому грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу. Хуліганські дії можуть супроводжуватися ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством.

Разом із тим, надавати правильну кримінально-правову оцінку хуліганству та відмежовувати його від інших кримінально караних діянь належить, зокрема, за об`єктом злочину і такою ознакою суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки.

Тому наявність особистих неприязних стосунків між особами само по собі ще не свідчить про відсутність хуліганського мотиву в діях обвинуваченої особи, адже для визначення мотиву злочинних дій потрібно враховувати їх характер та спосіб вчинення, причини, що спонукали особу вчинити певні дії, поведінку обвинуваченого та потерпілих до і під час події.

Для оцінки дій обвинувачуваної особи за ст. 296 КК обов`язковими є поєднання ознак об`єктивної сторони у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, яка характеризується умисною формою вини з мотивів явної неповаги до суспільства.

Основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку є особлива зухвалість та винятковий цинізм. Особлива зухвалість виражається у нахабному поводженні, буйстві, поєднаному з насильством, що спричинило тілесне ушкодження чи знущання над потерпілим, знищенні чи пошкодженні майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення діяльності установи, організації чи підприємства. За відсутності мотиву у виді явної неповаги до суспільства (прагнення протиставити себе суспільству), коли застосування насильства зумовлене неприязними відносинами з потерпілим та прагненням заподіяти конкретній особі шкоди з особистих спонукань, факт вчинення таких дій у громадському місці у присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації дій обвинуваченої особи як хуліганство (постанова Верховного Суду від 16 січня 2025 року у справі №755/4443/19 (провадження №51-4475 км 24).

Верховний Суд у постанові від 03.10.2023 у справі №756/5198/20 (провадження №51-3980км22), дійшов висновку, що сам по собі факт вчинення протиправних дій у громадському місці не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства (ст. 296 КК).

Системний аналіз положень ст. 296 КК України, вказаної практики Верховного Суду, постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство», виходячи з правової природи правовідносин та родового об`єкту кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, дає підстави вважати, що для надання правильної правової оцінки діянням особи в кожному випадку необхідно з`ясовувати чи посягнула ця особа саме на правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, чи були ці діяння безсумнівно хуліганськими, як для обвинуваченого, так і для оточуючих, чи мало діяння характер грубого порушення громадського порядку.

Також необхідно звертати увагу і на обставини події, зокрема, обстановку, місце та час, кількість присутніх при цьому інших осіб, поведінку обвинуваченого та потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Водночас тут слід одразу зауважити, що у разі, якщо грубе порушення громадського порядку не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 КУпАП, оскільки тоді вважається, що таке порушення громадського порядку не досягло рівня суспільної небезпечності, що може вимагати застосування положень кримінальної юрисдикції (постанова ККС ВС від 07.06.2022 у справі № 404/7814/15-к).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі №658/1658/16-к зазначив, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Повертаючись до обставин цієї справи, первинним є необхідність встановлення у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, що ставлять йому у вину, а саме чи наявне в діях обвинуваченого порушення громадського порядку, і якщо так, то чи було воно грубим, а саме очевидним для винного з мотивів явної неповаги до суспільства, чи спричинило воно істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам, та чи супроводжувалось таке порушення особливою зухвалістю.

Під час судового розгляду судом ретельно досліджено спосіб вчинення інкримінованого правопорушення, причини, що спонукали обвинуваченого вчинити певні дії, поведінку обвинуваченого та потерпілого до і під час події.

В судовому засіданні було встановлено, що до 22 грудня 2016 року між обвинуваченим та потерпілим склались тривалі неприязні відносини. Це підтверджується показаннями обвинуваченого і потерпілого у судовому засіданні, а також сукупністю досліджених письмових доказів, зокрема вищезазначеними копіями процесуальних документів з кримінального провадження №0000099, згідно яких ОСОБА_9 повідомив про скоєння ОСОБА_8 стосовно нього шахрайських дій, а також висновком перевірки за заявою ОСОБА_8 щодо порушення обвинуваченим вимог законодавства при здійсненні операцій з металобрухтом.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

У постанові від 13.05.2021 у справі №725/2125/20 Верховний Суд зазначив наступне: «…з огляду на приписи кримінального процесуального закону та враховуючи принцип безпосередності дослідження доказів, місцевий суд, обґрунтовуючи свої висновки, позбавлений можливості використовувати протоколи допиту свідків як джерело доказів.…».

Аналогічно у постанові від 19.11.2019 у справі №750/5745/15-к Верховний Суд зазначив таке: «…на відміну від позасудових показань, які прямо визнаються недопустимими доказами (друге речення ч. 4 ст. 95 КПК), Кодекс не містить положення, яке вирішує питання допустимості показань свідка, допитаного в суді в тій же справі, але під час минулого розгляду…».

Водночас, з показань допитаних у судовому засіданні свідків вбачається, що 22.12.2016 обвинувачений прийшов до відділу культури Радомишльської РДА, тримаючи в руках пакет. Очікуючи зустрічі з потерпілим у присутності працівників вказаного відділу будь-яких неправомірних дій він не вчиняв. Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 зазначили, що обвинувачений зайшов до кабінету потерпілого лише після того, як той його туди запросив.

У відповідності до ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

На виконання вимог ухвали Житомирського апеляційного суду від 10 липня 2023 року (а.с. 143-144 том №3) під час нового розгляду справи суд звертає увагу на наступне.

Допитані у судовому засіданні свідки вказали, що їм достеменно не відома суть розмови, яка відбулась у кабінеті між потерпілим та обвинуваченим. Свідок ОСОБА_13 зазначила, що вже не пам`ятає, що саме сталось у кабінеті начальника, а решта свідків лише чули крики між обвинуваченим та потерпілим з приводу коштів, при цьому не чули, щоб хтось виражався словами нецензурної лайки.

З показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 судом встановлено, що разом з обвинуваченим до потерпілого прийшов ще якийсь невідомий свідкам чоловік. Згідно показань ОСОБА_14 цей невідомий чоловік разом з обвинуваченим пішов до кабінету начальника. Свідки у судовому засіданні не змогли однозначно вказати хто саме голосно кричав у кабінеті начальника, тобто обвинувачений чи той невідомий їм чоловік, а також хто із них розкидав яйця.

При цьому, з показань свідків вбачається, що між обвинуваченим та потерпілим був обопільний конфлікт, оскільки свідки чули, як обвинувачений та потерпілий у кабінеті кричали один на одного.

Показання свідків не спростовують показання обвинуваченого, так як з їх показань вбачається, що жоден із допитаних свідків не був безпосереднім очевидцем конфлікту між обвинуваченим та потерпілим. Свідки чули голосні крики з кабінету потерпілого, але не чули нецензурних слів та свідки не бачили, хто саме кричав та кидав яйця у кабінеті, а фактично знають про ці обставини зі слів потерпілого ОСОБА_8 .

Відтак про дані обставини достеменно відомо лише обвинуваченому та потерпілому.

За версією обвинуваченого, останній прийшов на роботу до потерпілого з пакетом курячих яєць, які придбав для особистого споживання. Під час спілкування з ОСОБА_8 у його кабінеті обвинувачений від перехвилювання впав на підлогу і яйця випали з пакета і таким чином розсипались по підлозі.

За версією потерпілого ОСОБА_9 виражався словами нецензурної лайки та саме він розкидав яйця в його кабінеті.

Оцінивши в сукупності досліджені докази, враховуючи, що між обвинуваченим та потерпілим існували тривалі неприязні відносини, суд вбачає зацікавленість ОСОБА_8 в результаті розгляду кримінального провадження, а тому показання останнього в тій частині, що обвинувачений висловлювався в його бік нецензурними словами та розкидав яйця в його кабінеті не заслуговують довіри.

Водночас із наданих суду показань свідків, не вбачається, що ОСОБА_9 до вказаної ситуації, мав на своїй меті самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб та підірвати авторитет ОСОБА_8 серед підлеглих, домінувати над іншими чи протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність або іншими чином виразити явну неповагу до встановлених у суспільстві правил та норм поведінки.

Тому стороною обвинувачення не доведені у діях ОСОБА_9 такі обов`язкові ознаки складу інкримінованого кримінального правопорушення, як мотив явної неповаги до суспільства та особлива зухвалість, що є обов`язковими юридичними ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України.

І навпаки, після ретельно дослідженої судом послідовності подій, які відбулись у відділі культури 22.12.2016, а також самої поведінки потерпілого і обвинуваченого до моменту конфліктної ситуації, заслуговують на довіру доводи ОСОБА_9 про те, що він прийшов до відділу культури на запрошення потерпілого.

Так, згідно показань свідків саме потерпілий покликав обвинуваченого до свого кабінету, коли той його зустрів у сусідньому кабінеті. Єдине, що зрозуміли свідки під час конфліктної ситуації, що вона стосувалась грошових коштів.

Слід звернути увагу і на те, що потерпілий не припинив одразу ж зустріч з обвинуваченим, після початку конфлікту, не намагався піти зі свого кабінету, цей конфлікт в подальшому продовжував тривати близько 7 хвилин (згідно листа потерпілого (а.с. 84 том №1), та потерпілий став безпосереднім активним учасником конфлікту, що підтверджується показаннями свідків, які чули, що потерпілий та обвинувачений кричали один на одного.

З показань свідків також вбачається, що обвинувачений після закінчення конфлікту у кабінеті потерпілого одразу ж пішов, не вчиняв будь-яких хуліганських дій у коридорі чи іншому кабінеті відділу культури у присутності працівників або ж відвідувачів.

Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що мотивом приходу обвинуваченого до відділу культури була розмова з потерпілим з приводу повернення коштів, а не з метою порушення громадського порядку.

Аналізуючи дії ОСОБА_9 , суд висновує, що вчинені ним дії (розмова з потерпілим на підвищених тонах, крики на потерпілого) є недостатніми для висновку суду про наявність в його діях складу кримінального правопорушення - хуліганства, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 296 КК України.

У відповідності до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

У відповідності до ч. 3 ст. 333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.

Разом з тим, під час судового розгляду справи сторона обвинувачення не спростувала версію ОСОБА_9 про те, що курячі яйця випали у нього з пакета на підлогу, у тому числі шляхом заявлення клопотання про проведення відповідного слідчого експерименту.

Хоча вказана версія обвинуваченого не була доведена поза розумним сумнівом, у суду відсутні підстави вважати ці показаннями такими, що не відповідають фактичним обставинам, які мали місце, чи ставити їх під сумнів, адже у цьому випадку стороною обвинувачення не надано аргументів, здатних переконати суд дійти іншого висновку.

Особливу увагу суд звертає на те, що враховуючи показання ОСОБА_14 , не виключається і версія згідно якої у кабінеті потерпілого міг голосно кричати та розкидати яйця зазначений раніше невідомий чоловік, який прийшов разом з обвинуваченим.

Водночас, суд критично оцінює показання ОСОБА_14 про те, що працівники відділу зачинились після конфлікту у кабінеті начальника разом з потерпілим саме у зв`язку із тим, що побоювались повернення ОСОБА_9 , та вважає їх нелогічними, так як ані свідок ОСОБА_14 , ані інші свідки в судовому засіданні беззаперечно не підтвердили, що саме обвинувачений був ініціатором конфлікту і лише він голосно кричав у кабінету потерпілого.

Покази потерпілого та свідків про те, що сліди від розбитих яєць були на стінах, меблях, робочому столі суд також оцінює критично та відхиляє, оскільки такі показання спростовуються дослідженим судом протоколом огляду від 22.12.2016, згідно якого слідчий детально описав обстановку у робочому кабінеті потерпілого, зазначивши, що розбиті яйця на момент огляду лежали лише на підлозі кабінету по всьому його периметру. На час огляду в кабінеті нічого не пошкоджено (а.с. 79-83 том №1). Згідно фото, що долучені до вказаного протоколу, у робочому кабінеті потерпілого не зафіксовано слідів від розбитих яєць на стінах і меблях. Суд звертає увагу на те, що даний протокол було підписано як понятими, так і потерпілим, який будь-яких зауважень та застережень щодо його змісту під час його підписання не зазначив.

Оцінюючи показання потерпілого та свідка ОСОБА_14 про те, що обвинувачений обкидав яйцями службовий автомобіль, суд зазначає, що у відповідності до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Натомість, вказане потерпілим та свідком діяння не ставиться у провину обвинуваченому та не міститься у обвинувальному акті. До того ж, на думку суду, те що обвинувачений обкидав службовий автомобіль яйцями, не може автоматично беззаперечно свідчити про те, що він вчинив аналогічне діяння у кабінеті потерпілого.

У вищевказаній ухвалі від 10 липня 2023 року (а.с. 143-144 том №3) апеляційний суд також вказав, що під час нового судового розгляду справи необхідно перевірки статус ОСОБА_9 при направленні обвинувального акту до суду. З цього приводу суд зазначає наступне.

Під час дослідження письмових доказів у судовому засіданні, судом було встановлено, що 12 січня 2017 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення (а.с. 162 том №2, а.с. 77 том №4). Зокрема, це слідує із того, що суть вказаного у повідомленні про підозру інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення повністю збігається з фабулою, яка зазначена у обвинувальному акті.

Суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що у повідомленні про підозру було зазначено невірно номер кримінального провадження, а саме замість №0000748, було помилково вказано №0000717.

Про те, що існує кримінальне провадження №0000717, де ОСОБА_9 підозрюється чи обвинувачується у вчиненні аналогічного діяння, як і у кримінальному провадженні №0000748, сторона захисту не довела.

Також, суд погоджується зі стороною обвинувачення, що перебування обвинуваченого 12 січня 2017 року на стаціонарному лікуванні не виключає можливість оголошення підозри в умовах лікувального закладу.

Відтак, при направленні обвинувального акту до суду ОСОБА_9 мав статус підозрюваного у кримінальному провадженні №0000748.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 20.05.2020 по справі №539/3185/17 фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, набуває у кримінальному провадженні статусу потерпілого, зокрема, з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення незалежно від того, чи зверталася ця особа з заявою про залучення її до провадження як потерпілої та чи оскаржувала до слідчого судді бездіяльність слідчого з цих підстав. Статус потерпілого у кримінальному провадженні припиняється з моменту винесення слідчим або прокурором вмотивованої постанови про відмову у визнанні цієї особи потерпілою.

Отже, набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні не залежить від процесуальних рішень слідчого, дізнавача чи прокурора про визнання такої особи потерпілою у кримінальному провадженні.

Набуття такого статусу відбувається з моменту подання заяви про вчинення відносно неї кримінального правопорушення або подання в подальшому у вже розпочатому кримінальному провадженні заяви про залучення фізичної особи в якості потерпілого.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє посилання захисника на те, що ОСОБА_8 не набув статусу потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки саме він подав заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Щодо порушень, які були допущені під час досудового розслідування в частині допиту свідків до внесення відомостей до ЄРДР, що вбачається з досліджених доказів, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду або отримання довідки, висновку спеціаліста).

Згідно ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Водночас, ст. 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

В судовому засіданні з частково досліджених протоколів допиту свідків під час досудового розслідування, судом встановлено, що їх допит було проведено до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак, в силу ст. 23 КПК України письмові показання вказаних свідків судом під час судового розгляду не досліджувались, а відтак відсутня потреба у визнанні цих протоколів недопустими доказами.

До того ж, КПК України не передбачає можливості визнання всіх доказів по справі недопустимими, у разі допиту свідків з порушенням норм КПК до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, під час судового розгляду судом не встановлено, що ОСОБА_9 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Зокрема, за наслідками судового розгляду, суд не встановив обов`язкових ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

З огляду на не доведення наявності об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, суд не вбачає підстав для аналізу та оцінки ознак суб`єкта, який у цьому випадку наявний, та зважаючи на відсутній склад правопорушення, не зайвим буде вказати, що фактично й не відбулось посягання на об`єкт, що охороняється цим законом.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у діях обвинуваченого ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає право кожного на справедливий суд та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Усталена практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.08.2008 у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченими злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Суду «Капо проти Бельгії» № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Частиною 3 статті 373 КПК України визначено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, дослідивши докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту, суд дійшов висновку про необхідність виправдання обвинуваченого з підстав відсутності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, в якому його обвинувачують.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення суд залишає позов без розгляду.

За таких обставин, суд залишає без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого на його користь матеріальної та моральної шкоди у загальній сумі 300200 грн (а.с. 16-18 том №1).

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. Запобіжні заходи у кримінальному провадженні не застосовувались та відсутня необхідність в їх застосуванні. Арешт не накладався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та виправдати за відсутністю в його діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_9 на його користь матеріальної та моральної шкоди у загальній сумі 300200 грн - залишити без розгляду.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_9 не застосовувати.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1