Справа № 352/2941/25
Провадження № 1-кс/352/578/25
УХВАЛА

26 грудня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 15.12.2025 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000287 від 18.10.2025,

в с т а н о в и в:

23 грудня 2025 року ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді зі скаргою, в якій просила скасувати постанову слідчого від 15.12.2025 про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні №0000287 від 18.10.2025, зобов`язати слідчого повторно розглянути заяву та залучити її в якості потерпілої.

В обґрунтування скарги вказала, що після ДТП вона отримала тілесні ушкодження: струс головного мозку, синяк та забій коліна. У зв`язку з чим звернулася до слідчого із клопотанням про визнання її потерпілою. Слідчий СВ Відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 15.12.2025 виніс постанову про відмову у визнанні її потерпілою, оскільки струс головного мозку належить до легких тілесних ушкоджень. Проте, в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація щодо проведення судово-медичної експертизи. Відсутність таких даних є порушенням вимог процесуального закону щодо обґрунтованості слідчих рішень. Отже, слідчий дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні її клопотання, тому постанова є незаконною, упередженою та такою, що суперечить як фактичним обставинам, так і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Вважає, що наявність шкоди її здоров`ю є прямим наслідком ДТП, а отже, вона має право бути визнаною потерпілою, відповідно до ст.55 КПК України.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки данні про отримання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості відсутні, тому вона не може набути статусу потерпілої у вказаному кримінальному провадженні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши скаргу та доданні документи, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтями 8, 9 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

За змістом ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду саме під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Разом з тим, у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформувати свої висновки у такий спосіб, що б вони кореспондували нормам ч.5 ст.55 КПК України, оскільки таке процесуальне рішення є кінцевим фактично для особи у кримінальному провадженні, відповідно має бути вмотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Так, слідчим суддею встановлено, що СВ ВП №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000287 від 18.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом події ДТП за участю водіїв ОСОБА_5 і ОСОБА_8 ..

10.12.2025 ОСОБА_5 звернулася до слідчого із заявою про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні.

Постановою слідчого СВ Відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 15.12.2025, ОСОБА_5 було відмовлено у визнанні потерпілою.

Мотивуючи вказану постанову слідчий вказав, що отримані ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, а також синяка і забою коліна, відносяться до легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_5 потерпілою у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя не може у повній мірі погодитись з таким рішенням у зв`язку з таким.

Постанова слідчого ґрунтується на тому, що ОСОБА_5 як особі, постраждалій внаслідок ДТП, спричинені легкі тілесні ушкодження, про що не йдеться в диспозиції ч.1 ст.286 КК України.

Проте слідчий в даному випадку безпідставно ототожнює кримінально-правове поняття потерпілого (як особи, яка отримала відповідні тілесні ушкодження чи загинула внаслідок ДТП) з кримінально-процесуальним поняттям потерпілого (як особи, яка звернулась з відповідною заявою про визнання її потерпілою внаслідок заподіяння їй моральної чи майнової шкоди відповідним кримінальним правопорушенням).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №439/397/17 поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі. Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції. Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий».

Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення. Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України. Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально. Кримінальний процесуальний закон (статті 55-59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу.

За такого, є безпідставним ототожнення потерпілого в кримінально-правовому розумінні та в кримінально-процесуальному розумінні, внаслідок чого є необґрунтованою позиція щодо того, що потерпілим в кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України може бути тільки особа, якій як учаснику ДТП була спричинена відповідна шкода протиправними діями іншої особи.

Натомість, відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно з частиною першою статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими соціальними цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Разом з тим склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, передбачає настання шкідливих наслідків у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Слідчий суддя погоджується з тим, що сам по собі струс головного мозку за відсутності тривалих наслідків за загальними медико-правовими критеріями відповідає ознакам легкого тілесного ушкодження. Водночас остаточне віднесення тілесних ушкоджень до певного ступеня тяжкості належить виключно до компетенції судово-медичної експертизи, яка на підставі клінічних даних, медичної документації та об`єктивних результатів досліджень має встановити характер, обсяг і тривалість розладу функцій організму відповідно до вимог Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та методичних рекомендацій Міністерства охорони здоров`я України.

Висновок судово-медичного експерта є належним і обов`язковим доказом у кримінальному провадженні для правильної правової кваліфікації діяння.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчий передчасно відніс тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_5 , до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, оскільки вирішення цього питання віднесене до виключної компетенції судово-медичного експерта. За таких обставин постанова про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілою із зазначених підстав є такою, що ухвалена з порушенням її прав, свобод та законних інтересів у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Окремо слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Водночас, розглядаючи подану в порядку пункту 5 частини першої статті 303 КПК України скаргу на постанову слідчого про відмову у визнанні особи потерпілою, слідчий суддя відповідно до повноважень, визначених статтею 307 КПК України, має право лише скасувати оскаржуване рішення слідчого або залишити скаргу без задоволення залежно від того, чи є таке рішення законним та обґрунтованим і чи допущено при його ухваленні порушення прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя не наділений повноваженнями надавати оцінку діям чи бездіяльності слідчого або зобов`язувати слідчого вчиняти певні процесуальні дії, оскільки предметом оскарження за пунктом 5 частини першої статті 303 КПК України може бути виключно рішення слідчого, а не його бездіяльність.

Зазначене узгоджується з положеннями частини п`ятої статті 40 КПК України, відповідно до яких слідчий, здійснюючи свої повноваження згідно з вимогами цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а втручання в неї осіб, які не мають на те законних повноважень, забороняється. Відповідно до статей 36, 39 та 40 КПК України надавати слідчому вказівки щодо проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій мають право виключно прокурор або керівник органу досудового розслідування.

Такий правовий підхід узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 01 грудня 2022 року у справі № 522/7836/21.

Таким чином, виходячи з наведених норм кримінального процесуального закону, слідчий суддя в межах розгляду скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні особи потерпілою не має повноважень надавати слідчому вказівки або зобов`язувати його прийняти конкретне процесуальне рішення. У зв`язку з цим скарга в частині зобов`язання слідчого повторно розглянути заяву та залучити заявницю в якості потерпілої задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення скарги відповідно до пункту 1 частини другої статті 307 КПК України.

Керуючись ст.ст. 9, 40, 55, 303-308 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 15.12.2025 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000287 від 18.10.2025 задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 15.12.2025 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000287 від 18.10.2025 - скасувати.

В задоволенні іншої частини вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала проголошена о 09 год. 00 хв. 29 грудня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_9