Справа № 159/7238/25
Провадження № 1-кс/159/1982/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2025 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 розглянувши клопотання слідчого в СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0001196до

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шлапань, Любешівського району Волинської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ

11 жовтня 2025 р. до суду надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

З клопотання вбачається, що ОСОБА_6 , обізнаний про те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України від 14 липня 2025 року № 478/2025 строком на 90 діб, затвердженим Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 4524-IX від 15 липня 2025 року, про оголошення мобілізації в державі та запровадження обмеження виїзду за межі України громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Всупереч вищевказаним положенням законодавства ОСОБА_6 , діючи умисно, в умовах правового режиму воєнного стану в Україні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді незаконного переправлення військовозобов`язаних осіб через державний кордон України та розуміючи порядок перетину державного кордону України, в порушення вимог Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009, Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» від 26.03.1994, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, у невстановленому місці та невстановлений час, проте не пізніше 09.10.2025, вступив у злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою для досягнення спільного злочинного наміру здійснення незаконного переправлення осіб через державний кордон, та вирішив сприяти вчиненню таких дій шляхом надання засобів, порад, вказівок особам щодо перетину державного кордону України за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому місці та у невстановлений час, але не пізніше 09.10.2025, дізнався від невстановленої досудовим розслідуванням особи про її наміри організувати незаконне переправлення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через державний кордон України поза пунктом пропуску до Республіки Білорусь, та безперешкодне перевезення вказаних осіб з м. Луцьк Волинської області та м. Рівне Рівненської області до ділянки кордону на території Волинської або Рівненської областей.

В подальшому, ОСОБА_6 , погодився надати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засоби, зокрема автомобіль марки «Opel Insignia» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , та особисто здійснити їх безперешкодне перевезення з м. Луцьк Волинської області та м. Рівне Рівненської області до ділянки кордону на території Волинської або Рівненської областей для подальшого незаконного перетину даними особами державного кордону України.

З цією метою ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, близько 06:30 год 10.10.2025 поблизу готелю «Максимус», що в м. Луцьк, по вул. Електроапаратній, 4 Волинської області, зустрів ОСОБА_7 , близько 07 год 10.10.2025 поблизу будинку, що за адресою м. Луцьк вул. Дубнівська, 34 Волинської області зустрів ОСОБА_8 , з якими була попередня домовленість щодо перевезення їх до ділянки кордону на території Волинської та Рівненської областей, у подальшому використовуючи автомобіль «Opel Insignia» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , поїхав на АЗС «ОККО» що в м. Рівне, по вул. Рівненська, 1 Рівненської області, де близько 09:30 год 10.10.2025 зустрів ОСОБА_9 , з яким також була попередня домовленість щодо перевезення його до ділянки кордону на території Волинської та Рівненської областей, після чого повіз їх в напрямку державного кордону України з Республікою Білорусь, для подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України.

У подальшому, 10.10.2025 близько 11 год, автомобіль «Opel Insignia» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , під час руху в напрямку державного кордону з Республікою Білорусь був зупинений працівниками поліції поблизу с. Підгаття Камінь Каширського району Волинської області, де в салоні вказаного автомобіля, окрім ОСОБА_6 , виявлені пасажири ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України.

За вказаним фактом 01.10.2025р. внесено відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 332 КК України та розпочато кримінальне провадження №0001196.

ОСОБА_6 10.10.2025 року о 11:30 год затриманий в порядку ст.208 КПК України.

10.10.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001196у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, яка підтверджена доданими до клопотання доказами, а також відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризики того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового слідства та суду; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засідання слідчий та прокурор клопотання підтримали із зазначених підстав.

Захисник вказав, що підозрюваний доглядає за дядьком, а його матір є інвалідом другої групи, за якою він також здійснює догляд. Також підозрюваний є волонтером, від командира батальйону має подяку.

Підозрюваний в судовому засіданні вказав, що здійснював перевезення людей як таксист до пункту призначення. Просить застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт, оскільки бажає співпрацювати із слідством. Він не працює, грошей на заставу у нього немає.

Вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов до висновку, про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, яка підтверджується Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом впізнання за фотознімками, протоколом огляду мобільного телефону. Вказані докази дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 хоча і не є судимою особою, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Він не працює, збережень для сплати застави не має, відомостей з яких джерел отримує грошові кошти для забезпечення життєвого існування слідчому судді не повідомив. Тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні до 7 років позбавлення волі, у вчинені якого він підозрюється, становить високий ризик втечі підозрюваного від правосуддя.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Слідчим суддею також враховано доводи захисту проте, що підозрюваний доглядає за ОСОБА_10 , а також за матір`ю інвалідом 2 групи. Із цього приводу слідчий суддя зазначає, що підозрюваний будучи обґрунтовано підозрюваним у вчиненні інкримінованого тяжкого умисного злочину повинен був розраховувати на наслідки такого діяння та відповідну відповідальність у безальтернативному покаранні пов`язаного із ізоляцією від суспільства. Працездатний вік, задовільний стан здоров`я підозрюваного та відсутність самостійного доходу вказують, на високий ризик продовження вчинення нових епізодів інкримінованого правопорушення або іншого кримінального правопорушення у тому числі незаконного впливу на свідків з метою уникнення від відповідальності.

Підозрюваний не одружений, дітей не має, не працевлаштований за таких умов слідчий суддя вважає, що у підозрюваного відсутній міцний соціальний зв`язок, який би втримав підозрюваного від втечі та від вчинення кримінальних правопорушень. Як наведено вище, особи з якими підозрюваний проживав та їх стан здоров`я, які потребують стороннього догляду не змогли бути стримуючим фактором від вчинення інкримінованого злочину. Тому, вважаю не достатнім застосування запобіжного засобу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання, оскільки вказані запобіжні заходи за своєю суттю не забезпечать постійного контролю за поведінкою підозрюваного та не виключить можливість впливу на свідків, у тому числі за допомогою телекомунікаційних мереж, особа яка заслуговує довіру, яка могла б поручитися за виконання обов`язків підозрюваним відповідно до ст..194 КПК України не встановлено, грошей на заставу у підозрюваного не має.

Наразі підозрюваний перебуває під вартою, відомостей, що за станом здоров`я не може утримуватися під вартою у слідчого судді відсутні.

Таким чином є достатнім і можливим застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою згідно клопотання слідчого. Для досягнення дієвості мети запобіжний захід слід застосувати на строк 60 днів.

Враховуючи тяжкість злочину, особу підозрюваного та з урахуванням ризику втечі суд вважає достатнім відповідно до ч.3 ст.183 КПК України визначити розмір застави в розмирі 90840,00 грн..

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194 КПК України,

ПОСТАНОВИВ

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Луцький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 08.12.2025 року, включно.

Особами, визначеними ч. 2 ст.182 КПК України, у будь-який момент, може бути внесена застава в розмірі 90840,00 грн., з метою забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, а саме: обов`язку прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду, повідомити слідчого, прокурора, суд про адресу фактичного проживання, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, суду, утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Ці зобов`язання застосовуються до підозрюваного на строк два місяці з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним апеляційна скарга може бути подано протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1