ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2650/25 Справа № 209/2167/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0001077 від 23.12.2024 року щодо:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянина України,не працюючого, без постійного місця реєстрації та проживання, раніше неодноразово судимого в останнє:

- 22.11.2024 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 4 ст. 185, ст. ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 5 (п`ять) місяців; за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.11.2024 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років 2 (два) місяці.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.12.2024 року до 10.06.2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

За цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним за наступних обставин.

21 грудня 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16:00 години ОСОБА_7 знаходячись в квартирі АДРЕСА_1 , де мешкала раніше знайома йому ОСОБА_11 , де між останніми виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 , умисно наніс потерпілій кухонним ножем, 9 ударів в область тулубу, 3 удари в область правої кисті, 3 удари в область лівої кисті, 1 удар в область лівого плеча, в результаті чого, що призвело до смерті останньої.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_11 настала від проникаючих поранень тулубу з ушкодженням внутрішніх органів плевральної та черевної порожнин, що призвело до гострої крововтрати, виявлені тілесні ушкодження є тяжкими та небезпечними для життя та здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став та в період встановленого вироком суду іспитового строку повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

21.12.2024 року, близько 16:10 год., але не пізніше часу, коли внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 настала смерть ОСОБА_11 знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи те, що своїми діями він здійснює таємне безоплатне незаконне вилучення чужого майна поза волею власника, таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_11 дві сережки із золота 585 проби, вартість яких становить 9466 грн. 11 коп., та мобільний телефон марки «Samsung S3600i» imei: НОМЕР_1 , вартість якого становить 433 гривень.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна вчинене в умовах воєнного стану.

В апеляціях:

- прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання: ч. 1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 185 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.11.2024 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років 1 місяць.

Мотивуючи апеляційні вимоги не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та інкриміновані злочини вчинив в період іспитового строку. Крім того, ОСОБА_7 постійного місця проживання, утриманців не має, не працевлаштований, що у своїй сукупності свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів, у зв`язку з чим покарання у мінімальній межі передбаченої санкцією статті не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

- потерпіла ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання: ч. 1 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто м`яким, оскільки обвинувачений будучи особою раніше судимою на шлях виправлення не став та застосовуючи насилля до потерпілої, використовуючи ніж наніс останній безліч ударів, від яких вона на місці події померла, після чого обвинувачений з тіла потерпілої зняв золоті сережки та покинув місце події, що свідчить про його особливу небезпечність та зухвалість.

Заслухавши прокурора, яка підтримала доводи і вимоги своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні з викладених в ній підстав, потерпілу, яка також підтримала апеляційну скаргу прокурора та апеляцію потерпілої, зауваживши, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яка заперечувала проти апеляції захисника, обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити їх без задоволення, а вирок суду, - без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

У відповідності до ст. 370 КПК Укарїни судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів доходить до висновку про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність були виконані та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме: тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які згідно з ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність обтяжуючої обставини, у вчиненні злочину щодо особи похилого віку.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання на рівні середньої межі, передбачених санкціями ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, з чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цієї обвинуваченої та попередження нових злочинів та належних підстав для його погіршення за видом та/або розміром не вбачає.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, добровільно розповів про обставини вчинення ним злочину, що свідчить про його активну позицію щодо з`ясування фактичних обставин кримінального правопорушення, негативну оцінку своєї поведінки, бажання виправити ситуацію, а також готовність понести покарання за свої дії.

Приймається до уваги, що щире каяття за наявності позитивних змін у поведінці свідчить про можливість виправлення та попередження вчинення аналогічних злочинів з ізоляцією обвинуваченого від суспільства у розумних строкових межах.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, для додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання стали підставою для висновку суду про можливість досягнення мети примусу, шляхом призначення ОСОБА_7 не максимального покарання, передбаченого санкціями інкримінованих статей.

Доводи прокурора та потерпілої не містять нових відомостей ніж ті, що були відомі суду під час ухвалення вироку, а зводяться лише до переоцінки врахованих даних про особу обвинуваченого. При цьому, звертається увага, що потерпіла цивільного позову у справі не подавала, в суді першої інстанції на призначенні суворого покарання не наполягала.

Апеляційні доводи потерпілої фактично зводяться до посилань щодо способу, характеру умисного вбивства її матері, однак судом правомірно вже було враховано, обтяжуючою покарання обставину, - вчинення злочину щодо особи похилого віку, при цьому стороною обвинувачення не інкримінувалось ОСОБА_7 , вчинення злочину з особливою жорстокістю.

Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на вище разом наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги прокурора та захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0001077 від 23.12.2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4