Справа № 459/425/26
Провадження № 1-кп/459/24/2026
УХВАЛА

судового засідання

12 лютого 2026 року Шептицький міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шептицький клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000130 від 23.02.2024 року за ч.5 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Шептицького міського суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 23.02.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке обґрунтовує тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2023 №96 старший солдат ОСОБА_4 зарахований до списків військової частини, призначений на посаду навідник 1 взводу 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, що посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Втім, 28.09.2023 старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, у військовий стан, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та в період часу з 28.09.2023 по 11.03.2025 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем мешкання на території Львівської області.

11.03.2025 старший солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до розташування військової частини НОМЕР_2 , чим припинив вчинення кримінального правопорушення.

У період часу з 28.09.2023 по 11.03.2025 старший солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував. Під час незаконного перебування за межами місця служби старший солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 14.03.2025 №76 старший солдат ОСОБА_4 зарахований до списків військової частини, призначений на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу військової частини НОМЕР_3 та вважається таким, що посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_3 старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Втім, 19.03.2025 старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, у військовий стан, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 та в період часу з 19.03.2025 по 22.12.2025 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем мешкання на території Львівської області.

В зв`язку з наведеним прокурор вважає, що існують ризики можливого впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, переховування від суду, може вчиняти інші кримінальні правопорушення. Вказані ризики обумовлені тим, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, також незважаючи на те що ОСОБА_4 згідно ст.89 ККУ раніше несудимий, повторно вчинив кримінальне правопорушення, а саме в друге самовільно залишив військову частину. Зазначені обставини стали підставою для застосування на досудовому слідстві до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і жодна з цих обставин на даний час не змінилась. Однак, у зв`язку із завершенням строку тримання під вартою та зміною статусу з підозрюваного на обвинуваченого просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого. Окрім цього, просить призначити справу до судового розгляду, оскільки підстав для закриття провадження у справі та повернення обвинувального акту прокурору немає.

Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання з підстав, вказаних у такому.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні просили визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Заслухавши думку сторін, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

За змістом ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Таким чином неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою обумовлюється прямим приписом ч.8 ст.176 КПК України, який передбачає застосування безальтернативного запобіжного заходу тримання під вартою.

Окрім, цього суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, які наведені прокурором у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доведені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, вимоги ч.8 ст.176 КПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Обставин, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою не встановлено.

Водночас, відповідно до абзацу третього ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Також суд, з урахуванням того що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого військового злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, в період дії воєнного стану, не вбачає підстав для визначення застави.

В даному випадку враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, та обвинувачується у тому, що діючи всупереч вимогам військових статутів, умисно самовільно залишив місце несення служби, тому суд вважає що прокурор довів обставини, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, які обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 193, 194, 196, 199, 331 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, починаючи з 12.02.2026 до 12.04.2026 включно.

Ухвала суду підлягає до негайного виконання після її проголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 5-ти діб з часу її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1