Справа № 467/1537/25
Провадження № 1-в/467/366/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області заяву засудженого

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , засудженого вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2023 року за вчинення злочину, передбаченого ст. 336 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

в с т а н о в и в :

22.10.2025 року від ОСОБА_4 надійшла заява про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою заяву підтримав, просив звільнити його умовно-достроково від призначеного судом покарання. Зазначив, що за час відбування покарання він переосмислив свою поведінку, виправився та готовий повернутися у суспільство, де не допустить більше порушень закону. Просив врахувати, що в нього хвора мати, та він хоче звільнитися, щоб ще побачити її живою. У вчиненому злочині розкаюється. Пояснив, що стягнення він отримав одразу після прибуття до установи виконання покарань, однак в подальшому зробив для себе належні висновки, працює по виготовленню сітки малопомітної перешкоди для ЗСУ, має три заохочення за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку. Переконаний, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Представник ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений.

Прокурор проти задоволення заяви заперечував. Зазначив, що ОСОБА_4 посередньо характеризувався більшу частину строку покарання, двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності і тільки з липня 2025 року почав проявляти активність, за що й отримав три заохочення. Однак, для висновку про його виправлення цього недостатньо, адже до уваги потрібно брати поведінку засудженого протягом всього часу відбуття покарання, а поведінка ОСОБА_4 свідчить про нестабільність процесу виправлення.

Вивчивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, заслухавши думку прокурора, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2023 року за вчинення злочину, передбаченого ст. 336 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки Строк відбування покарання визначено обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Згідно рапорту ДОП ВП №2 МРУП ГУНПв Миколаївській області, ОСОБА_4 затриманий в порядку виконання вироку 08.02.2024 року.

Початок строку: 08.02.2024 року. Кінець строку: 08.02.2027 року.

ОСОБА_4 перебуває у місцях несвободи з моменту затримання 08.02.2024 року.

З 16.02.2024 року відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83».

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_4 від 12.08.2025 року, він згідно ч. 1 ст. 118 КВК України працевлаштований по виготовленню МПП. Згідно ч. 5 ст. 118 КВК України залучається до робіт з благоустрою установи. У колі засуджених взаємовідносини рівні. З персоналом установи намагається дотримуватися правомірних і ввічливих взаємовідносин. Посередньо ставиться до майна установи та предметів, якими користується у побуті. До виконання передбачених вимог персоналу установи ставиться посередньо. Намагається виконувати роботи із самообслуговування. Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі. На профілактичному обліку не перебуває. Ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінені як середні.

За висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_4 підсумок (загальний бал) складає 62 бали, що є недостатнім для висновку, що засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення).

Згідно витягу з протоколу №31 засідання комісії від 12.08.2025 року засідання комісії ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83» по розгляду матеріалів засуджених ОСОБА_4 відмовлено у застосуванні заміни покарання більш м`яким та умовно-дострокового звільнення від покарання як такому, який не став на шлях виправлення та не довів свого виправлення.

Під час відбування покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83» тричі заохочувався: 07.07.2025 року подякою за підсумками роботи у ІІ кварталі 2025 року, 25.08.2025 року подякою з нагоди 33 річниці Незалежності України, 07.10.2025 року подякою за підсумками роботи у ІІІ кварталі 2025 року. До дисциплінарної відповідальності притягувався двічі: 10.05.2024 року відмовився від чергування згідно графіку, застосовано стягнення у виді догани; 31.10.2024 року виявлено та вилучено мобільний телефон, застосовано стягнення у виді суворої догани.

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_4 від 04.11.2025 року, він згідно ч. 1 ст. 118 КВК України працевлаштований по виготовленню МПП. Залучається до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово-побутових умов та допоміжних робіт, постійно приймає участь у проведенні ремонтів в гуртожитку. Роботи виконує в повному обсязі, постійно проявляє трудову ініціативу. Має плани на майбутнє, а саме звернутися до центру зайнятості та працевлаштуватися. Підтримує рівні взаємовідносини із засудженими, не конфліктний. З персоналом установи дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин. Відповідально ставиться до майна установи та предметів, якими користується у побуті. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Бере участь у програмах/заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками. Усвідомлює, що саме потрібно змінити, бере участь у реалізації плану індивідуальної роботи. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Підтримує зв`язки з родичами. На профілактичному обліку не перебуває. Ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінені як низькі.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, за вчинення якого відбуває покарання засуджений, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Згідно ч. 2, 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за нетяжкий злочин.

Тобто, за змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має відповідне право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Засуджений ОСОБА_4 відбув більше 1/2 частини строку покарання, призначеного судом за нетяжкий злочин. Таким чином наявні передумови у виді відбуття необхідного строку покарання для його умовно-дострокового звільнення.

Що стосується виправлення засудженого, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, дбайливо ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

В силу ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.

Тож, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком, а не правом засудженого і вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а не його утримання від неправомірної поведінки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Аналізуючи динаміку процесу виправлення засудженого ОСОБА_4 суд враховує, що більшу частину покарання його поведінка не була сумлінною, він двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, востаннє в жовтні 2024 року. Процес позитивних змін у особистості засудженого фактично розпочався з другого кварталу 2025 року, тобто з квітня 2025 року. За цей період ОСОБА_4 тричі заохочувався. Водночас, ще у серпні 2025 року ступінь його виправлення оцінювався як недостатній для висновку про те, що засуджений став на шлях виправлення, характеризувався він посередньо.

Таким чином, позитивні зміни у поведінці ОСОБА_4 спостерігаються тільки протягом останніх 8 місяців відбуття покарання, тоді як у місцях несвободи він перебуває з лютого 2024 року. Тож, зважаючи, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, суд вважає передчасним твердження засудженого ОСОБА_4 , що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведені вище обставини в сукупності свідчать про те, що засуджений ОСОБА_4 дійсно з квітня 2025 року став на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 81 КК України.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, повно та всебічно вивчивши відомості про особу засудженого, з огляду на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ним злочину в умовах воєнного стану, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, суд зробив висновок, що для досягнення мети призначеного покарання умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 на даному етапі відбування покарання є недоцільним.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 13.11.2025 року о 12-45 год.

Суддя ОСОБА_1