Номер провадження: 11-кп/813/1407/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001362 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця села Новобахмутівка, Ясинуватівського району, Донецької області, громадянина України, із незакінченою середньою освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.3, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146, ч.1 ст.357 КК України,

встановив:

На розгляді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2025 року

перебуває кримінальне провадження №0001362 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.3, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146, ч.1 ст.357 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вимоги апеляційної скарги захисник мотивує недоведеністю існування ризиків. Звертає увагу, що ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою, однак жодних дій направлених на ухилення від суду не вчиняв, заяв від свідків та потерпілих про вплив на них з боку обвинуваченого не надходило. На даний час потерпілі та частина свідків вже допитані судом. Захисник наголошує, що стороною обвинувачення не забезпечується явка свідків у судове засідання, що призводить до відкладення розгляду справи.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Захисник та прокурор будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились.

При цьому, захисник та обвинувачений ОСОБА_6 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про забезпечення їх участі в судовому засіданні.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Оскарженою ухвалою суду, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з мотивів того, що на теперішній час існуючи ризики не зменшились та не відпали.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, за який в разі доведеності його вини, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, апеляційний суд вважає, що на теперішній час не зменшився та продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_6 може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд враховує, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На теперішній час у кримінальному провадженні не були здійсненні всі дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема суд має безпосередньо допитати свідків та потерпілих, а також дослідити всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Оскільки наразі судовий розгляд триває, не зменшився і продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 матиме можливість здійснювати вплив на свідків та потерпілих, які під час досудового розслідування надали викривальні показання відносно нього.

При цьому, колегія суддів враховує положення ч.4 ст.95 КПК, яка передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК.

Крім того, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні продовжує існувати ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може вчиняти нові злочини, оскільки раніше він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК на теперішній час не зменшились і продовжують існувати.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігатиме існуючим ризикам.

Приймаючи до уваги фактичні обставини кримінального провадження, виходячи із конкретних обставини інкримінованих обвинуваченому діянь, які призвели до смерті потерпілих, апеляційний суд погоджується з висновком суду, який на підставі ч.4 ст.183 КПК не визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Враховуючи викладене, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою за станом здоров`я.

Таким чином, на теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 406, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 18.12.2025 року, якою в кримінальному провадженні №0001362 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4