Справа № 461/4842/25
Провадження № 1-кс/461/6046/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про часткове скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :

Представник заявника ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 звернулася до суду із клопотанням про скасування арешту майна на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:068, що належить заявниці в частині користування даною земельною ділянкою.

В обгрунтування заявленого клопотання вказує на те, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.02.2025 накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0682 (РНОНМ 236), яка перебуває у ОСОБА_8 .. Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 здійснює свою підприємницьку діяльність в сфері вантажного автомобільного транспорту. Фактично ФОП ОСОБА_6 здійснює зберігання, обслуговування вантажного автомобільного транспорту на території земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0682. Однак, накладення арешту з позбавленням права в тому числі користування нею прямо впливає на підприємницьку діяльність власника ділянки, а саме унеможливлює таку діяльність і це призводить до заподіяння матеріальної шкоди ФОП ОСОБА_6 . Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 набула право власності на земельну ділянку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу №1190 від 04.11.2024, тобто, на законних підставах і є добросовісним набувачем вказаної земельної ділянки з цільовим призначенням: «для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу». При цьому, на даний час у вказаному кримінальному провадженні жодні слідчі дії із залученням арештованої земельної ділянки не проводились, володілець земельної ділянки не має жодного статусу у вказаному кримінальному провадженні, слідчі дії з її участю не проводяться .

За таких обставин вважає, що подальше утримання земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0682 під арештом не вбачається за доцільне, оскільки порушує баланс між втручанням у права та свободи особи та потребами досудового розслідування, а тому просить клопотання задоволити та частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.02.2025 року в межах кримінального провадження №0001092 від 24.10.2024 (справа №461/9384/24) на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:068, що належить ОСОБА_6 та дозволити користування даною земельною ділянкою.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечили, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні триває та в подальшому може виникнути необхідність в додатковому дослідженні вказаного в клопотанні речового доказу земельної ділянки, для встановлення відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001092 від 24.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.02.2025 накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0682 (РНОНМ 236), яка перебуває у приватній власності ОСОБА_6 .

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуженняй

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, саме на власника або володільця майна покладається обов`язок довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт на майно накладено необґрунтовано.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав №402228780, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0682 (РНОНМ 236).

Право власності ОСОБА_6 набула на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу №1190 від 04.11.2024, який не визнавався недійсним і не є предметом будь-якого судового спору.

Таким чином, ОСОБА_6 набула право власності на законних підставах і є добросовісним набувачем вказаної земельної ділянки з цільовим призначенням: «для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу»; ділянка використовується за призначенням.

Встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_6 здійснює свою підприємницьку діяльність в сфері зберігання, обслуговування вантажного автомобільного транспорту, надання в оренду вантажних автомобілів (стверджується Витягом з реєстру платників єдиного податку від 01.12.2018р.), власне, на території земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0682.

Крім цього, у грудні 2024 року ФОП ОСОБА_6 отримано містобудівні умови та обстеження для проектування об`єкта будівництва за номером ЄДЕССБ MU01:4050-5668-6753-1231, які затверджені Мурованською сільською радою територіальної громади Львівського району Львівської області, наказ № 11 від 03.12.2024 року, що підтверджується приєднаними до справи копіями документів.

В даних містобудівних умовах міститься топографічно-геодезичний план, який відповідає тим розмірам та межам земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0682, який було придбано ФОП ОСОБА_6 , згідно договору купівлі-продажу.

У період здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6 з даної земельної ділянки внаслідок її використання для стоянки транспортних засобів отримуютьтся прибутки, викорисутовується праця найманих робітників, сплачуються відповідні податки.

01 січня 2025 року між ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_9 було укладено договір № 01082025 про надання послуг зі стоянки транспортних засобів на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0682 за адресою м. Ямпіль, Мурованське ОТР Львівської області. Даний договір складено з метою надання можливості ФОП ОСОБА_10 належним чином здійснювати свою діяльність з перевезення вантажу.

ФОП ОСОБА_10 постійно протягом 2025 року здійснює такі перевезення, що підтверджується міжнародними товаро-транспортними накладними, приєднаними до матеріалів клопотання; місцем для стоянки транспортних засобів, якими переміщується товар - є земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0682.

Заборона користування земельною ділянкою безпосередньо впливає на підприємницьку діяльність її власника ФОП ОСОБА_6 , унеможливлює виконання договору від 01.01.2025 з ФОП ОСОБА_10 та призводить до заподіяння матеріальної шкоди підприємництву вцілому, чим порушується баланс між втручанням у права та свободи особи та потребами досудового розслідування.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що земельна ділянка є нерухомим майном і орган досудового розслідування оглянув таку, що вбачається із протоколу огляду місця події від 18.02.2025, відтак, досудовим розслідуванням достовірно встановлено всі відомості щодо означеного речового доказу, які можуть бути використанні, як доказ у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні сторона обвинувачення, заперечуючи клопотання не навела доводів та обставин, які б вказували на можливість подальшого приховування власником речового доказу, його псування, знищення, перетворення, тощо.

Таким чином, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_6 , як добросовісного набувача і власника майна, в частині користування спірною земельною ділянкою.

ОСОБА_6 не має статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні; слідчі дії за її участю не проводяться; докази порушення нею ухвали суду про накладення арешту на майно відсутні; спірна ділянка у спорі не перебуває.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч.3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який йдеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Зважаючи на доводи, викладені у клопотанні, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що в застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна в частині користування, потреба відпала.

Суд вважає, що на даний час потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності та подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження суперечить вимогам ч.3 ст.132 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про часткове скасування арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:068, яка перебуває у приватній власності її добросовісного набувача ОСОБА_6 , в частині користування, оскільки вказане обтяження не перешкоджає розгляду кримінального провадження по суті та виконанню судового рішення в майбутньому.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.02.2025 року в межах кримінального провадження №0001092 від 24.10.2024 (справа №461/9384/24) на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:068, що належить ОСОБА_6 , в частині заборони користування.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1