Номер провадження: 11-кп/813/1696/25
Справа № 493/1281/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 02.04.2025 у кримінальному провадженні №0000417 від 20.05.2024 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обжиле Балтського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , невійськовозобов`язаного, раніше судимого:

- 06.10.2010 Балтським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.ст. 75, 76, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 09.02.2011 Балтським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3, 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 14.03.2012 Балтським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 24.02.2017 Балтським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 23.06.2017 Балтським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 28.12.2017 Балтським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 27.11.2018 Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 408, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 11.10.2022 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ст. 198 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 02.04.2025 кримінальне провадження №0000417 від 20.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом викрадення бензокоси (бензинового тримеру) «Кедровник», закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судової товарознавчої експертизи від 05.06.2024 року №СЕ-19/116-24/10880-ТВ у кримінальному провадженні №0000417 у розмірі 1514,56 грн віднесено за рахунок держави.

Судовий розгляд кримінального провадження №0000417 від 20.05.2024 відносно ОСОБА_9 , в частині його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України - продовжено.

Ухвала суду обґрунтована тим, що вартість таємно викраденого майна становила 1423,80 грн, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України від 18.07.2024 №3886-ІХ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 грн, то суд вважав, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, крадіжка майна до 3028 грн. наразі відноситься до адміністративного правопорушення та не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор Подільської окружної прокуратури ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що в судовому засіданні ОСОБА_9 зазначив, що йому зрозуміла суть закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України і просив задовольнити клопотання прокурора про закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Водночас, суд не з`ясував у обвинуваченого та не навів в своєї ухвалі відношення обвинуваченого до інкримінованого йому кримінального правопорушення, що має істотне значення для правильного вирішення провадження.

Проте, за наявності до того підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України суд мав дії ОСОБА_9 перекваліфікувати з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції за епізодом викрадення бензокоси (бензинового тримеру) «Кедровик».

Обвинувачений та потерпілий були належним чином сповіщеними про дату та час розгляду справи. При цьому клопотань про їх обов`язкову участь у судовому засіданні не заявлялось.

За таких обставин апеляційний суд, заслухавши думку прокурора та захисника, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності даних осіб, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за їх відсутності, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 статті 5 Кримінального Кодексу України регламентує, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом №3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що в ніч з 15 на 16 травня 2024 року, точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, запровадженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, яким затверджений Указ Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, продовженого Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року, №49/2024 від 05.02.2024 року та №271/2024 від 06.05.2024 року, ОСОБА_9 , через незачинені двері проник до підсобного приміщення, що розташоване по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав бувшу у використанні бензокосу (бензиновий тример) «Кедровник» 43сс/2.3 л.с. вартістю 1423,80 грн, що належала ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

У пункті 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України зазначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор заявила клопотання про закриття кримінального провадження за епізодом викрадення бензокоси на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні не заперечували проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що є всі підстави для задоволення даного клопотання та закриття кримінального провадження за епізодом викрадення бензокоси на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 02.04.2025 кримінальне провадження №0000417 від 20.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом викрадення бензокоси (бензинового тримеру) «Кедровник», закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна протиправність діяння.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2024 становив 3028 грн, тоді як вартість викраденого ОСОБА_9 майна становить 1423,80 грн, що станом на день розгляду кримінального провадження судом першої інстанції дійсно було лише підставою для адміністративної відповідальності, що з урахуванням положень кримінального процесуального законодавства виключає кримінальну відповідальність обвинуваченого ОСОБА_9 за вчинення крадіжки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зазначені вище обставини для закриття кримінального провадження з підстав набуття 09 серпня 2024 року чинності Закону України від 18 липня 2024 року №3886-IX, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), повинні бути перевірені судом під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення, з урахуванням особливостей судового провадження, визначених ст. 479-2 КПК України, та з урахуванням правових висновків, викладених у постанові об`єднаної палати ККС ВС від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Разом з тим, задовольняючи клопотання прокурора та закриваючи кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд першої інстанції не з`ясував у обвинуваченого його відношення до інкримінованого правопорушення та не врахував спосіб вчинення ОСОБА_11 правопорушення, а саме факт протиправного проникнення останнього до підсобного приміщення, звідки й було викрадено належну потерпілому ОСОБА_10 бензокосу (бензиновий тример).

Положеннями ч. 1 ст. 162 КК передбачено відповідальність за порушення недоторканності житла, тому дії обвинуваченого ОСОБА_11 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК, що узгоджується з правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеними в постанові від 07.10.2024 у справі №278/1566821.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, враховуючи, що суд першої інстанції не проводив судовий розгляд із дослідженням і оцінкою доказів щодо висунутого ОСОБА_11 обвинувачення, не встановлював, чи знайшли підтвердження інкриміновані обвинуваченому фактичні обставини та не навів жодних висновків у цій частині, тому колегія суддів позбавлена можливості надати власну оцінку доказам у справі для вирішення питання про доведеність чи недоведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК, у зв`язку із чим, суд апеляційної інстанції, на даному етапі розгляду кримінального провадження, не має повноважень щодо перекваліфікації дій обвинуваченого.

Допущені порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Пунктом ч. 1 ст. 412 КПК України передбачено що, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, зокрема невідповідність рішення місцевого суду положенням КПК України, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості, в межах наданих повноважень, виправити зазначені помилки суду першої інстанції у вказаному кримінальному провадженні, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, зі стадії підготовного провадження, в іншому складі суду.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести розгляд кримінального провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 02.04.2025 у кримінальному провадженні №0000417 від 20.05.2024 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000417 від 20.05.2024 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом викрадення бензокоси (бензинового тримеру) «Кедровник», в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4