У Х В А Л А

10 грудня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 24 листопада 2025 року про вчинення кримінального правопорушення.

Скаргу обґрунтовує тим, що звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, із заявою від 24 листопада 2025 року про вчинення кримінального правопорушення. Проте відомості до ЄРДР не внесені, про що скаржника повідомлено листом. Таку бездіяльність вважає незаконною, а тому просить скаргу задоволити. Також просить поновити строк на оскарження бездіяльності.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з аналогічних підстав, клопотав про розгляд скарги без його представника з технічних причин.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання не з`явився, заперечення не подав. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення може бути оскаржена заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Із матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, із заявою від 24 листопада 2025 року про вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із матеріалів скарги, відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування внесені не були, про що скаржника повідомлено листом від 27 листопада 2025 року.

В частині пропуску строку на оскарження бездіяльності, з врахуванням доводів скаржника, відповідний строк слід поновити, оскільки такий пропущено з поважних та об`єктивних причин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

У відповідності до п.п. 1 Розділу 3 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань визначено, що унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме: заяву, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення у термін, визначений частиною першою статті 214 КПК України.

Окрім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», усі отримані із заяв і повідомлень, а також виявлені з інших джерел відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

З врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, вважаю, що така бездіяльність щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань суперечить нормам КПК України, оскільки виходячи із аналізу положень ст. 214 КПК України, після отримання заяви про вчинене кримінальне правопорушення, у якій міститься достатньо даних про можливе вчинення кримінального правопорушення, слідчий зобов`язаний не пізніше 24 годин внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

А тому скаргу в цій частині слід задоволити.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, в силу положень ст. 55 КПК України, заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо нього до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим, і на даному етапі процесуальні права заявника як потерпілого у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.

Згідно з положеннями глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

Таким чином, вимоги скаржника щодо зобов`язання слідчого повідомити скаржника про початок досудового розслідування та допитати як потерпілого до задоволення не підлягають.

Окрім цього, відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, з врахуванням положень ч. 2 ст. 307 КПК України, визнання дій слідчого неправомірними виходить за межі наданих слідчому судді повноважень, а тому відповідна вимога до задоволення також не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст.214, 217, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

скаргу задоволити частково.

Зобов`язати уповноважену посадову особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 від 24 листопада 2025 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати з приводу даних обставин досудове розслідування.

В решті - в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_4