ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000470 від 24.06.2025 року, за апеляційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_7 , адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 листопада 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Петродолинське, Овідіопольського району, Одеської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 21.08.2025 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 листопада 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області підполковника поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 , та продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в межах досудового розслідування, а саме до 25.12.2025 року, без визначення розміру застави.

На вказану ухвалу захисники підозрюваного ОСОБА_7 , адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що останній просить скасувати оскаржувану ухвалу. Обрати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, заставу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що суд при винесенні рішення допустив неповноту судового розгляду. Висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, на думку

ЄУНСС: 727/14422/25 Слідчий суддя у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-сс/822/354/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

апелянта судове рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте із недотриманням норм кримінального та кримінально процесуального законодавства України, відтак має бути скасоване.

Стверджує, що суд першої інстанції обмежився констатацією наявності підозри у тяжких та особливо тяжких злочинах, без аналізу особистості підозрюваного, його поведінки під час розслідування та без з`ясування реального обґрунтування ризиків.

Зазначає, що районний суд не перевіривши клопотання слідчого в частині наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, належним чином не мотивувавши своє рішення, зазначив в ухвалі про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказує, що всупереч тій обставині, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом у клопотанні та оскаржуваній ухвалі не наводяться будь-які мотиви неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вважає, що судом не було враховано особисті та сімейні обставини підозрюваного, те, що стан здоров`я ОСОБА_7 за час перебування в СІЗО м. Чернівці істотно погіршився, а діагнози, які були виставлені медичною частиною та ЧОККЦ по результатам обстежень свідчать про пряму загрозу його життю та потребують негайного оперативного втручання, оскільки у останнього були встановлені міокардит, кардіоміопатія, пароксизми серця, фракція викину 47%, що свідчить про важку форму серцевої недостатності, яка потребує, як мінімум шунтування. На думку захисника, лікування такого характеру неможливе в умовах перебування під вартою.

Також на думку апелянта, судом безпідставно не були розглянуті альтернативні запобіжні заходи.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 вбачається, що вона просить задовольнити подану нею апеляційну скаргу. Скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову. Продовжити строк застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.12.2025 року включно, із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що слідчий суддя пославшись на неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не вмотивував своє рішення в частині можливості або не можливості визначення розміру застави, тоді, як положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України суд наділений саме правом не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 255 КК України, а тому суд повинен мотивувати своє рішення в цій частині.

Стверджує, що не наведення слідчим суддею своїх обґрунтувань щодо визначення розміру застави, в оскаржуваному рішенні, призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що застава в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб була б достатньою, помірною та необхідною для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від підозрюваного ОСОБА_7 , про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді апеляційних скарг його захисників.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційних скарг, позицію захисника підозрюваного ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подані апеляційні скарги та просив їх задовольнити з підстав наведених у них, міркування прокурора ОСОБА_5 , яка просила апеляційні скарги захисників, як необґрунтовані - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, як законну - без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями ч. 3 ст. 197 КПК України встановлено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст. 199 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, без визначення розміру застави.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України, врахував, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, зокрема, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі буде мати можливість: - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та санкцію інкримінованих статей і безальтернативний вид покарання. При цьому, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, рішення у справах: «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні (оскільки останній матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків з метою схиляння до зміни або відмови від наданих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності та розкриття цих кримінальних правопорушень); вчинити інше кримінальне правопорушення (з огляду на те, що останній підозрюється у вчиненні, зокрема, особливо тяжких та тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин).

Також, слідчим суддею враховано, що прокурором доведено наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою, оскілки необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій для виконання вимог КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя врахував суспільно-небезпечний характер кримінальних правопорушень у вказаному кримінальному провадженні, по якому продовжується проведення необхідних слідчих дій, особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків за місцем мешкання, обставини вчинення даних кримінальних правопорушень.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Твердження апелянтів про те, що висновки суду першої інстанції, які викладені судом у рішенні, не відповідають обставинам справи і що наведенні слідчим у клопотанні ризики є надуманими, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеним і наданими матеріалами провадження.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що діючі норми права встановлюють, що особа, яка перебуває під вартою, не позбавлена права отримувати належну медичну допомогу.

У підпункті 1 пункту 3 розділу І Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5, зазначено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

Також районний суд, керуючись п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, суспільно-небезпечний характер кримінальних правопорушень у вказаному кримінальному провадженні, особу підозрюваного, обґрунтовано не визначив підозрюваному розмір застави, а тому доводи захисників про те, що слідчий суддя не вмотивував своє рішення в частині можливості або не можливості визначення розміру застави, є надуманим.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували, що підозрюваний став менш суспільно-небезпечним і застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу забезпечить його правильну процесуальну поведінку під час розгляду даного кримінального провадження та буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведених в апеляційних скаргах мотивів, за наслідками апеляційного розгляду, суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу підозрюваному, як про це просять апелянти.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, судовою колегією не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_7 , адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого, погоджене прокурором, та продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в межах досудового розслідування, а саме до 25.12.2025 року без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя доповідач: Судді

____________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3