КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3245/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.4 ст.111-1, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ст.111-2, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 13 лютого 2026 року, із визначенням розміру застави в розмірі 230 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 696 440 000 грн.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора та всупереч вимог діючого законодавства і практики Європейського суду з прав людини, продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

За доводами апелянта, наведені прокурором у клопотанні дані про продовження існування ризиків, зокрема переховування обвинуваченого від суду, не підтверджуються будь-якими доказами, оскільки відомості, які б вказували на ризики ухилення ОСОБА_7 від явки до суду або намір виїхати за межі України, відсутні. Звертає увагу, що в ОСОБА_7 вилучили всі паспорти та накладено арешти на всі його активи, він має вкрай важкий стан здоров`я, що також спростовує ризик переховування обвинуваченого від суду. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватись виключно на підставі суворості покарання, яке загрожує обвинуваченому.

Захисник звертає увагу на те, що навіть під час стаціонарного перебування ОСОБА_7 в лікарні, сторона захисту забезпечувала явку останнього в судові засідання в режимі відеоконференцзв`язку.

Як стверджує апелянт, ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні також відсутній, оскільки на сьогодні допитано судом 19 свідків, які не повідомляли суду про здійснення на них будь-якого впливу. Крім цього, просить врахувати, що стороною обвинувачення не належно забезпечується явка свідків в судові засідання.

Зазначає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також не існує, оскільки прокурором не доведено, що обвинувачений у період перебування під вартою намагався вчинити нові злочини або мав намір їх вчинити.

На думку захисника, судом належно не враховано дані про особу обвинуваченого, якому 87 років, раніше не судимий, має постійне місце проживання, працевлаштований, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має ряд державних нагород, є інвалідом за станом здоров`я та має ряд хронічних захворювань. Як вважає захисник, судом залишено поза увагою реальну загрозу життю ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора у зв`язку із загостренням його хронічних захворювань.

Також, як вважає захисник, судом першої інстанції визначено непомірний розмір застави, який є неспроможним для сплати ОСОБА_7 .

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. В разі відмови у застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зменшити розмір застави до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора, та за відсутності передбачених законом підстав, продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За доводами апелянта, наведені прокурором у клопотанні дані про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не підтверджуються будь-якими доказами.

Як вважає апелянт, ризик переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків нівелюється наявними в матеріалах справи документами, що характеризують його особу. Просить врахувати, що обвинувачений має ряд державних нагород та відзнак, є особою похилого віку, 1938 року народження, перебуває під вартою тривалий час, а саме більше трьох років. Звертає увагу на поганий стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд хронічних захворювань, які прогресують в умовах слідчого ізолятора через відсутність належного медичного лікування, є інвалідом першої (Б) групи.

За доводами апелянта, судом першої інстанції визначено непомірно великий розмір застави. Просить врахувати, що все майно обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі рішення Вищого антикорупційного суду конфісковано, обвинуваченому відмовлено у виплаті пенсії, що у свою чергу робить визначений судом розмір застави не пропорційним по відношенню до майнового стану ОСОБА_7 та неспроможним до сплати.

Також вважає, що судом першої інстанції не наведено обґрунтованих даних, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, яка просила подані апеляційні скарги залишити без задоволення, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів контрольного провадження, на розгляді Солом`янського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.4 ст.111-1, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ст.111-2, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи це тим, що на даний час продовжують існувати заявлені раніше ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме ризик ухилення обвинуваченого від суду, здійснення незаконного впливу на свідків та перешкоджання суду іншим чином.

Також прокурор зазначає, що 28.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено ще одну підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.209, ч.5 ст.191 КК України.

Таким чином, як стверджує прокурор, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 13 лютого 2026 року, із визначенням розміру застави в розмірі 230 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 696 440 000 грн. В обґрунтування прийнятого рішення про продовження строку тримання під вартою суд послався на те, що передбачені ст.177 КПК України ризики, на які посилається сторона обвинувачення, є актуальними, але з часом дійсно знижуються. Проте, як встановив суд, з огляду на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, в тому числі проти основ національної безпеки України, ризики, які продовжують існувати, виправдовують подальше утримання обвинуваченого під вартою. За висновками суду, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови"). Ризик переховуватися обвинуваченого від суду також залишається реальним, оскільки останній обвинувачується у вчиненні низки злочинів в умовах воєнного стану, в тому числі особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України.

Суд також визнав, що продовжує існувати і такий ризик, як можливість ОСОБА_7 незаконно впливати на свідків, оскільки неможливо не враховувати його вагоме становище у суспільстві, широке коло його знайомств. Також суд визнав, що застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даний час не забезпечать як запобігання встановленим судом ризикам, так і виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України. Разом із цим, враховуючи, що з моменту взяття під варту обвинуваченого ОСОБА_7 та обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою пройшов значний час, суд визнав за можливе зменшити визначений раніше розмір застави до 230 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується та інші обставини,передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності свідчать про продовження існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, які судом наразі не допитані.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України та оцінених в сукупності, продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , наявність у обвинуваченого громадянства РФ та значної кількості активів на території держави-агресора, що підтверджується наданими прокурором документами.

Колегія суддів також погоджується із наявністю ризику впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні з тих підстав, що на даний час всі свідки сторони обвинувачення ще не допитані.

За наведених обставин доводи апеляційних скарг захисників про те, що судом продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не відповідають фактичним обставинам провадження.

Разом із цим, колегія суддів вважає слушними апеляційні доводи захисників про наявність підстав для зменшення розміру визначеної ОСОБА_7 застави, з огляду на наступне.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Гафа проти Мальти» та інші) ЄСПЛ наголосив, що розмір застави має визначатися з урахуванням матеріального становища обвинуваченого. Якщо особа залишається під вартою через неспроможність внести визначену суму, це свідчить про те, що національні органи не забезпечили ефективну реалізацію права на свободу. Непомірна застава фактично стає продовженням арешту. Суд зобов`язаний проявляти «особливу ретельність» при визначенні суми, щоб право на звільнення під заставу не було ілюзорним.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити ОСОБА_7 розмір застави, визначений на підставі ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року, до 200 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який у зв`язку з набранням чинності Закон України від 03.12.2025 року № 4695-IX «Про Державний бюджет України на 2026 рік» становить 665 600 000 гривень, що буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З цих підстав апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

Посилання захисників на наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 ряду тяжких хронічних хвороб заслуговують на увагу. З цих підстав колегія суддів вважає за необхідне довести до відома начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» про вжиття необхідних заходів щодо медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 та в разі потреби, забезпечити йому надання необхідної медичної допомоги.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року в частині визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави - змінити.

Зменшити ОСОБА_7 розмір застави, визначений на підставі ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року, до 200 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 600 000 гривень.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Довести до відома начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» про необхідність вжиття заходів щодо медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 та в разі потреби забезпечити надання йому необхідної медичної допомоги.

Ухвала окремому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4