Справа № 632/1971/25
провадження № 1-кс/632/187/25

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року місто Златопіль

Слідчий суддя Златопільського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, внесене у кримінальному провадженні № 0000306 від 18 жовтня 2025 року, слідчим СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Первомайський Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2025 року слідчий СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , отримавши згоду прокурора, який призначений у даному кримінальному провадженні, звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000306, внесене до ЄРДР 18 жовтня 2025 року.

В ході досудового розслідування встановлено, що 18 жовтня 2025 року близько 09 години 35 хв., під час патрулювання обслуговуваної території Златопільської громади, працівниками поліції інспектором СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та поліцейським СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції ОСОБА_8 , біля будинку № 6, що розташований у 3-му мікрорайоні в місті Златопіль Лозівського району Харківської області, на підставі ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», було зупинено ОСОБА_5 , який, згідно бази ІПНП «Армор» Національної поліції України, рахувався як особа, яка ухиляється від проходження військової служби.

У зв`язку з цим, працівниками поліції ОСОБА_5 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де військовослужбовцями вказаної установи перевірено військово-облікові дані останнього та прийнято рішення про направлення його на проходження ВЛК в місті Харкові.

Цього ж дня близько 12 години 15 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні тимчасової дислокації ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , в супроводі військовослужбовців вказаної установи, а саме начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 та оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 , направлявся до виходу з приміщення.

За цих обставин у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на умисне, протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , з метою уникнення проходження військової служби.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_11 , з мотивів особистої неприязні до останнього, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_11 , дістав з кишені куртки ніж типу болісонг (ніж метелик), яким наніс останньому один удар в область тулуба, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани передньої черевної стінки (непроникаюча).

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення у виді настання смерті ОСОБА_11 не було закінчено з причин, що не залежали від волі підозрюваного.

Слідчий зазначає, що орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_5 своїми умисними, протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

18 жовтня 2025 року о 13 годині 13 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19 жовтня 2025 року об 11 годині 55 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Підставою для звернення до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримали, та кожний окремо зазначили, що зібрані на час розгляду клопотання докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 визнав свою причетність до зазначених вище подій та свою участь у них, а також наслідків, що настали, не заперечував проти повідомленої підозри та задоволення клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Деталі події не пам`ятає, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння.

У свою чергу захисник заперечуючи, просила відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані матеріали та документи у їх сукупності, доходить наступного висновку.

З наданих матеріалів встановлено, що СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000306, внесеному до ЄРДР 18 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України внесені до ЄРДР 18 жовтня 2025 року за фактом того, що у цей же день, близько 12 години 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на позбавлення життя працівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 , у зв`язку із виконанням останнім свого службового обов`язку, наніс йому один удар ножем в область черевної порожнини зліва, внаслідок чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного непроникаючого ножового поранення черевної порожнини зліва, тим самим виконав усі дії, які вважав за необхідне для доведення свого умислу до кінця.

В межах розгляду даного клопотання встановлено, що ОСОБА_5 19 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000306 від 18 жовтня 2025 року, у присутності захисника, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині. Повідомлення про підозру та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки вручені особисто ОСОБА_5 , права підозрюваного оголошені та роз`яснені.

Зазначений факт підтверджується особистими підписами ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_12 , які наявні у повідомленні про підозру.

З огляду на зазначене, слідчий суддя доходить висновку, що повідомлення про підозру було здійснено у встановлений законом спосіб, а отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_5 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, наведені вище.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно зі ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтована підозра», в оцінці цього питання слідчий суддя використовує практику ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися, поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» № 9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку (чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу) кримінального розслідування».

З матеріалів, доданих до клопотання, доводів сторін, вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Слідчим суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 підозрюється, останній є повнолітньою осудною особою.

За результатами розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів, а саме: даних, які містяться у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18 жовтня 2025 року; протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18 жовтня 2025 року; повідомлені про підозру від 19 жовтня 2025 року; показаннях ОСОБА_5 , допитаного 19 жовтня 2025 року у якості підозрюваного; показаннях потерпілого ОСОБА_11 від 18 жовтня 2025 року; показаннях свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 від 18 жовтня 2025 року; даними протоколів огляду місця події від 18 жовтня 2025 року згідно із якими в ході цих слідчих дій були виявлені та вилучені: ніж зі слідами речовини бурого кольору з довжиною клинка 9,5 см.; предмети одягу потерпілого з механічними пошкодженнями у вигляді порізів, які були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого від 18 жовтня 2025 року.

Факт заподіяння тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_11 внаслідок нанесення удару ножем, за наведених вище обставин, підтвердив і сам підозрюваний у судовому засіданні під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно нього.

Таким чином зміст підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, розкривається даними, що зафіксовані у наведених вище доказах, з яких вбачається, що 18 жовтня 2025 року близько дванадцятої години ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс потерпілому ОСОБА_11 удар ножем з довжиною клинка 9,5 см в область черевної порожнини, тобто місце розташування життєво важливих органів, заподіявши останньому тілесні ушкодження.

При цьому удар потерпілому ОСОБА_11 , який є військовослужбовцем, перебував при виконанні своїх службових обов`язків та здійснював заходи по проведенню загальної мобілізації під час дії воєнного стану, був нанесений ножем, який ОСОБА_5 носив при собі постійно, тобто заздалегідь заготовленим предметом.

Слідчий суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому, чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа, щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу, могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується. Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, досліджених документів та пояснень підозрюваного, слідчий суддя переконаний, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_5 дій, що кваліфікуються за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Згідно із ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 , який раніше не судимий, повідомлено про підозру у закінченому замаху на вчинення кримінального правопорушення - особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Зазначене відповідає законодавчо передбаченим підставам (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України) для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно зазначити наступне.

Слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Слідчий суддя зазначає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання. А в контексті з тим, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України, у зв`язку з чим цього ж дня Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який триває дотепер, і на даний час для громадян України існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу, спроба переховуватися від органу досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням дозволу на проживання в певній країні, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу, поданням документів на отримання статусу біженця тощо.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, а саме: злочині проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, то тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду, особливо на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26 червня 2001 року, заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25 квітня 2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

А отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від органу досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами, зокрема того, що ОСОБА_5 хоча і має місце мешкання, та батьків похилого віку, однак не має джерел доходів та таких міцних соціальних зв`язків які б забезпечили його належну процесуальну поведінку.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконного впливу на потерпілого та свідків слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та свідків та дослідження їх судом.

Вказані обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження, зокрема потерпілого та свідків.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує дані щодо особи підозрюваного, його вік, репутацію і майновий стан, те, що ОСОБА_5 , який не має сім`ї, утриманців та постійного місця роботи, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вагомість наявних доказів про вчинення останнім кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється позбавлення волі на строк до десяти років (ч. 3 ст. 68 КК України), відсутність даних про незадовільний стан його здоров`я, і доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що з метою запобігання спробам: переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, щодо ОСОБА_5 на даному етапі кримінального провадження має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання надано достатньо доказів для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризикам. У зв`язку з цим клопотання підлягає задоволенню.

З огляду на викладене вище слідчий суддя відкидає заяви захисника про можливість застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 злочину вчиненого із застосуванням насильства, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Керуючись ст. 132, 176 - 178, 183 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування - до 19 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання ОСОБА_5 , а саме з 18 жовтня 2025 року, та визначити строк дії ухвали до 19 грудня 2025 року включно.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1