УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/16300/24

Номер провадження 1-кс/495/2086/2025

13 жовтня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський заяву ОСОБА_3 про відвід головуючої судді ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002253 від 21.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області на розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, головуюча у справі - суддя ОСОБА_4 ..

03.10.2025 обвинувачений ОСОБА_3 подав до суду заяву про відвід судді ОСОБА_4 з тих підстав, що у обвинуваченого є сумніви в неупередженості судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 ..

Суть заяви

Так, обвинувачений ОСОБА_3 зазначає, що 01 жовтня 2025 року ним був заявлений відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 жовтня 2025 року у справі № 755/16300/24 у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 від розгляду кримінальної справи № 755/16300/24 було відмовлено.

Як вказує у заяві про відвід обвинувачений ОСОБА_3 , ним був заявлений вівід судді ОСОБА_4 з підстав подання ним двох дисциплінарних скарг на суддю ОСОБА_4 . Так, підставою для відмови у задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_4 , який був заявлений ним 01.10.2025 року, послугували лише обставини, якими був мотивований заявлений відвід виключно за першою дисциплінарною скаргою, проте обставини заявленого відводу за другою дисциплінарною скаргою, щодо допущення суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 порушення прав обвинуваченого, та стосовно якої ВРП не прийнято рішення, не були досліджені при розгляді заяви про відвід 01.10.2025 року.

Тому обвинувачений ОСОБА_3 повторно заявляє відвід судді ОСОБА_4 , мотивуючи його тим, що 07.01.2025 під головуванням судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 відбувалось підготовче судове засідання у справі № 755/16300/24 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в рамках кримінального провадження № 0002253, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 червня 2024 року. У даному підготовчому судовому засіданні обвинувачений виступав, надавав пояснення та відповідав на питання судді рідною йому, недержавною мовою.

Також обвинувачений ОСОБА_3 зазначає, що він мав та має право під час будь-яких судових засідань та на будь-якій стадії судового процесу як обвинувачений у справі № 755/16300/24 користуватись та використовувати будь-яку мову, окрім державної, надавати пояснення мовою, яку вважає рідною тощо. Так, у вказаному підготовчому судовому засіданні 07.01.2025 обвинувачений відповідав на питання судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 не державною мовою, враховуючи надане йому право користуватись іншою мовою. Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 , грубою нехтуючи наданими обвинуваченому процесуальними правами на використання ним як обвинуваченим будь-якої мови під час судового процесу, що прямо також передбачено ч. 2 ст.14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», вказала, що він має виступати українською мовою, а якщо він нею не володіє, то має фактично сам залучати перекладача, або далі виступати тією мовою, якою здійснюється судочинство, що, на думку обвинуваченого, прямо не узгоджується з вимогами ст. 10 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», а також ст.. 7, 29, 46 КПК України, та є грубим порушенням його процесуальних прав.

Власне тому, в порядку ст. 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 26 вересня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Вищої ради правосуддя із дисциплінарною скаргою щодо вказаних дисциплінарних проступків судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 , в якій він виклав вищевказані обставини, які свідчать, на думку обвинуваченого, про вчинення останньою дій, які є підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, яка перебуває на розгляді Вищої ради правосуддя та на попередній перевірці дисциплінарного інспектора.

Вищевикладені обставини в своїй сукупності викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 під час цієї справи (кримінального провадження).

Позиції учасників судового провадження

Учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явилися. Пояснень щодо заявленого самовідводу не надали.

Суддя ОСОБА_4 повідомлена про місце, час і дату розгляду заяви про відвід, у судове засідання не прибула.

У зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.

Відповідно до положень ст. 81 КПК України обов`язковість участі сторін у розгляді заяви про відвід (самовідвід) не встановлена, тому суд вважає за доцільне розглянути заяву за їх відсутності невідкладно.

Мотиви та оцінка заявленої заяви про відвід судді

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів (самовідводів) професійних суддів і присяжних, який являє собою сукупність процесуальних норм, що передбачають ініціювання та вирішення питання про недопущення судді до участі або усунення його від участі в кримінальному провадженні за наявності обставин, що виключають таку участь. З метою дотримання цієї гарантії, статтею 80 КПК України передбачено право учасників судового провадження заявити відвід.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтею 75, 76 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Підстави для відводу судді, закріплені в статтях 75, 76 КПК України.

Так, серед іншого, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Саме на цю підставу посилається обвинувачений ОСОБА_3 , заявляючи відвід головуючій судді ОСОБА_4 ..

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 43 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Відвід вважається необґрунтованим, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, або якщо підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді.

Надаючи оцінку доводам заяви про відвід, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Доводи обвинуваченого про відвід судді ОСОБА_4 з підстав наявності від нього декількох скарг в провадженні Вищої ради правосуддя, не приймаються, з наступних підстав.

Так, при вирішенні справи «Білуха проти України», Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення, з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У пункті 52 цього ж рішення щодо об`єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причинити побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

При цьому суд вважає, що наявність об`єктивного критерію має визначатися виходячи з об`єктивно існуючих обставин, тобто обставин, які існували та існують поза волею учасників процесу.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 107 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа.

Тобто, чинним законодавством не передбачено жодних обмежень права будь-якої особи на звернення до Вищої ради правосуддя із скаргою стосовно дисциплінарного проступку судді, в тому числі й обмежень щодо звернення учасника судового провадження з дисциплінарною скаргою до закінчення судового розгляду справи, а тому саме лише подання учасником судового провадження скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя не перешкоджає судді продовжувати судовий розгляд та не створює конфлікту інтересів у розумінні чинного законодавства та не є підставою для задоволення заяви про відвід.

Таким чином, в даному випадку, обставина подання скарг на суддю ОСОБА_4 повністю залежала від волевиявлення самого заявника, тобто ОСОБА_3 ..

Згідно з п. 2 Рішення Ради суддів України № 34 від 08.06.2017, зміненого Рішенням Ради суддів України № 13 від 01.03.2019, наявність скарги щодо судді у провадженні Вищої ради правосуддя не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи. Подання учасником такого судового провадження скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя до закінчення судового розгляду справи може свідчити про вплив на суд, у разі, коли це здійснюється як тиск на суддю з метою, зокрема, перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення, тощо, що може мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 376 КК України.

Чинним законодавством не передбачено жодних обмежень щодо права будь-якої особи на звернення до Вищої ради правосуддя зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, в тому числі і щодо звернення учасника судового провадження з дисциплінарною скаргою до Вищої ради правосуддя до закінчення судового розгляду справи.

Як неодноразово зазначали члени Вищої ради правосуддя у висновках за результатами перевірки відомостей, викладених у повідомленнях суддів про втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя, системний аналіз норм чинного законодавства вказує на те, що саме по собі звернення з дисциплінарною скаргою до Вищої ради правосуддя та/чи із заявою про злочин до закінчення судового розгляду справи не є ознакою впливу на суд чи втручання у діяльність суду крім випадку, коли це здійснюється як тиск на суддю з метою, зокрема, перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Отже, саме лише подання учасником судового провадження скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя не перешкоджає судді продовжувати судовий розгляд справедливо та безсторонньо, відповідно до закону та з дотриманням засад і правил судочинства. При іншому підході учасники судових проваджень легко могли би використовувати інструмент звернення до Вищої ради правосуддя зі скаргою на дії судді як спосіб змінити склад суду у разі, якщо така зміна відповідає стратегії захисту.

Відтак, доводи обвинуваченого в цій частині відхиляються як необґрунтовані.

Щодо інших доводів заяви про відвід судді ОСОБА_4 зокрема, що стосуються того, що обвинувачений має виступати українською мовою у судовому засіданні, суд зазначає наступне.

Статтею 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому провадженні рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституціїі законів України.

Учасники кримінального провадження, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому чинним законодавством.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Частина 3 статті 29 КПК України зазначає, що слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , викладені у його заяві про відвід, не можуть свідчити про особисту упередженість судді відносно обвинуваченого, чи її необ`єктивності, а зводяться до незгоди з процесуальними діями головуючої судді, тим паче, що обвинувачений є українцем та громадянином України, проживав та проживає на території України, де єдиною державною мовою є українська.

Отже, обвинуваченим не надано інформації та належних доказів на підтвердження існування можливих видимих ознак упередженості або необ`єктивності, а тому суд не може вважати такі сумніви об`єктивно виправданими.

Посилання обвинуваченого щодо упередженості та необ`єктивності судді, є його власними міркуваннями та не ґрунтуються на фактичних даних.

Отже, сумніви заявника стосовно неупередженості судді ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, а також щодо можливих видимих ознак її наявності, не підтверджені жодними доказами, а тому, не можуть бути визнані об`єктивно обґрунтованими та виправданими.

Крім того, з доводів ОСОБА_3 не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність судді ОСОБА_4 ..

Твердження ОСОБА_3 об`єктивно не підтверджуються, а містять лише суб`єктивну, власну оцінку діям головуючої судді.

Будь-яких інших, визначених законом підстав для відводу судді ОСОБА_4 в ході розгляду заяви про відвід, судом встановлено не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що правові підстави для відводу судді ОСОБА_4 відсутні, заява обвинуваченого ОСОБА_3 є необґрунтованою, і, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 21, 75, 76, 80, 81, 369, 371, 372, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід головуючої судді ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002253 від 21.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_5