УХВАЛА

8 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 202/132/24

провадження № 51-1167 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року,

установила:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою на згадані судові рішення, заявивши також клопотання про поновлення строку їх оскарження.

Аргументуючи своє клопотання, скаржник наводить доводи, суть яких зводиться до того, що він пропустив указаний строк, оскільки був юридично необізнаний, а касаційну скаргу з додержанням вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) мав подати його захисник, чого не зробив.

Дослідивши матеріали провадження за скаргою, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана впродовж трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк із дня вручення йому копії цього рішення.

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою та наявних у Суді даних, оскаржену ухвалу апеляційного суду засуджений отримав 18 лютого 2025 року. Отже, зважаючи на правила статей 115, 426 КПК, строк касаційного оскарження вироку й ухвали закінчився 19 травня 2025 року. Однак із цією касаційною скаргою ОСОБА_4 звернувся лише 18 листопада 2025 року (згідно зі штампом на конверті), тобто через шість місяців після закінчення установленого законом строку оскарження.

За приписами ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.

Виходячи з норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до касаційного суду у строк, визначений законом. Такі обставини має бути підтверджено скаржником.

За практикою Європейського суду з прав людини поновлення строків оскарження судового рішення може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважним, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника; оцінка поважності такого строку здійснюється індивідуально у кожній справі.

Проте в клопотанні не міститься аргументів, які б у розумінні законодавчих приписів свідчили про наявність обставин, що унеможливлювали письмове звернення засудженого до суду касаційної інстанції в строк, визначений у ст. 426 КПК.

Посилання ОСОБА_4 на юридичну необізнаність, неналежне виконання захисником своїх обов`язків не можна визнати прийнятними, адже закон пов`язує строк подання касаційної скарги засудженим, який тримається під вартою, із моментом вручення копії рішення суду апеляційної інстанції.

Водночас засуджений, як самостійний учасник кримінального провадження, у разі незгоди з ухвалою апеляційного суду, не був позбавлений можливості окремо звернутися з касаційною скаргою в строк, визначений у ст. 426 КПК.

Автор клопотання також залишив поза увагою, що в разі потреби в правничій допомозі, він міг її отримати, звернувшись до центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, як це передбачено Законом України від 2 червня 2011 року № 3460- VI «Про безоплатну правничу допомогу».Однак цим не скористався. Крім того, зазначаючи про нефахове виконання захисником своїх професійних обов`язків, засуджений не наводить фактичних даних, котрі би свідчили про те, що з окресленого питання він, як зацікавлена особа, інформував відповідний компетентний орган.

Таким чином у клопотанні не обґрунтовано існування таких непереборних перешкод, котрі унеможливлювали самостійне звернення засудженим зі скаргою на судові рішення в межах установленого законом строку на касаційне оскарження. Звідси, і не можна визнати поважними зазначені ОСОБА_4 причини пропущення ним процесуального строку.

Тому в задоволенні клопотання про поновлення строку касаційного оскарження необхідно відмовити.

Отже, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга засудженого підлягає поверненню особі, яка її подала.

Таке рішення не перешкоджає новому зверненню до суду касаційної інстанції в порядку, регламентованому КПК, з урахуванням ст. 117 цього Кодексу і викладенням причин, котрі в розумінні законодавчих приписів є поважними.

Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року відмовити, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на згадані судові рішення разом з усіма доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3