Справа №578/1016/20
Провадження № 1-кп/591/407/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

учасники судового провадження:

секретар судового засідання ОСОБА_2

сторони кримінального провадження:

з боку обвинувачення:

прокурор ОСОБА_3

з повідомленням потерпілого ОСОБА_4

з боку захисту:

обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Зарічного районного суду м. Суми у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000200 від 13.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 187, частиною третьою статті 357 Кримінального кодексу України,

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

та установив:

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває вказане кримінальне провадження.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 діб без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Метою застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала заявлене клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 зазначили, що ризики, про які зазначає прокурор, необгрунтовані, просили врахувати наявність міцних соціальних за місцем проживання, бажання працевлаштуватись, тому у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час.

Інші учасники судового провадження утрималися від висловлення процесуальної позиції з цього питання.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу (КПК) України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до статті 12 КК України є тяжким, характеризуються підвищеною суспільною небезпекою.

Тому вірогідність настання ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_5 , про які вказує прокурор, є досить високою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно із статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини; наявність постійного місця роботи; репутацію; майновий стан.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених п. 1, 5 частини першої статті 177 КПК, а саме: можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК, відповідно до частини першої статті 178 КПК, свідчать такі обставини, як асоціальна поведінка ОСОБА_5 у суспільстві і не бажання ставати на шлях виправлення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення. Він також не має постійного місця роботи, не навчається.

Прокурором обґрунтовано наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК, виходячи з того, що будучи під кримінальним переслідуванням та домашнім арештом, він не дотримавця процесуальної поведінки по виконанню ухвали суду, продовжив злочинну діяльність та вчинив кримінальне правопорушення за частиною першою статті 126 КК, за яке був засуджений до покарання у виді громадських робіт.

Надані сторонами кримінального провадження матеріалищодо особи обвинуваченого та міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини,також були предметом дослідження суду, але таких, які б були достатнім стримуючим фактором його поведінки, не встановлено. Перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання ОСОБА_5 матиме реальну можливість переховуватися від суду, вчиняти інше кримінальне правопорушення, що свідчить про існування ризиків, які не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Жодних об`єктивних даних, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та даних, які свідчать про наявність обставин, що можуть істотно вплинути на можливість продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та стати підставою для скасування запобіжного заходу чи зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, стороною захисту не надано та в ході судового розгляду справи не встановлено.

На сьогодні судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває. Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування за заявою обвинуваченого ОСОБА_5 про жорстоке поводження по відношенню до нього з боку поліцейських перед обшуком 13.07.2020 за місцем його проживання.

Отже, у строк до 16.11.2025 завершити судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 не представляється можливим.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

На даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики, передбачені пунктами 1, 5 статті 177 КПК продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, що за таких обставин переважає принцип поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Отже, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу обвинуваченому як тримання під вартою, тому клопотання прокурора є підставним до задоволення. Обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити на строк до шістдесяти днів.

Обрання більш м`якого запобіжного заходу, на переконання суду, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язківі його належну поведінку.

Також суд враховує, що наразі на території України введений воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, а відтак застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, суд не ігнорує аргументи, які наводяться захисником, проте в даному конкретному випадку, суд оцінюючи вищевказані обставини, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, у зв`язку з чим, клопотання захисника та обвинуваченого щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з застосуванням електронного браслету задоволенню не підлягає.

Підстав для визначення розміру застави суд не вбачає, з огляду на вимоги пункту 1 частини 4 статті 183 КПК.

Керуючись ст. 7, 9, 177, 178, 182, 183,193 - 196, 331, 350, 370, 372, 395, 532, 615 Кримінального процесуального кодексу України,

Постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , село Верхня Сироватка Сумського району Сумської області, громадянство: України; адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , строком на 60 (шістдесят) днів до 08 січня 2026 року, включно, без визначення розміру застави, з утриманням в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».

Встановити строк дії ухвали в частині продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 січня 2026 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1