Номер провадження: 11-сс/813/298/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.12.2025, якою в межах к/п №0001573 від 23.12.2025 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Маївка Дніпропетровської обл., громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.02.2026 включно, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.02.2026 включно, із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутності підстав для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодилася із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною з таких підстав:

- сама лише тяжкість інкримінованого злочину та суворість можливого покарання не може бути підставою для застосування особі суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а крім того підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий;

- ризики, передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України належним чином не підтверджені стороною обвинувачення та є суто формальними. Крім того, посилання на те, що підозрюваний ОСОБА_7 може перешкоджати встановленню причетних осіб до кримінального правопорушення не підтверджені доказами та не заслуговують на увагу;

- в клопотанні слідчого відсутні переконливі обґрунтування неможливості застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, який до того ж має міцні соціальні зв`язки, наявність на утриманні двох малолітніх дітей 2013 та 2017 р.н., які проживають з батьком без матері в Кіровоградській області, мати дітей проходить службу в ЗСУ в Сумській області;

- підозрюваний ОСОБА_7 має незадовільний стан здоров`я, зокрема патологію серця та в 2024 році переніс операцію на серці, наразі страждає на тахікардію та цукровий діабет. Також у нього є хвора матір, яка потребує догляду;

- визначаючи розмір застави слідчий суддя не дослідив спроможність підозрюваного та його родичів сплатити її, при цьому особисті заощадження підозрюваного ОСОБА_7 не дозволяють йому внести заставу у визначеному розмірі.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити частково, застосувати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначити йому заставу в 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Учасники апеляційного провадження в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, при цьому захисник ОСОБА_6 подала клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності, водночас прокурор причини неявки суду не повідомив.

З врахуванням приписів ст.ст. 405, 422-1 КПК України колегія суддів вирішила провести апеляційний розгляд провадження за відсутності учасників провадження та на підставіч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає зазначеним вище вимогам кримінального процесуального закону з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник фактично не оспорює обґрунтованість підозри, пред`явлену ОСОБА_7 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за кваліфікуючими ознаками: сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, вчиненому з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб є обґрунтованою на цій стадії к/п та потребує подальшого розслідування.

Що стосується ризиків у зазначеному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_7 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років з конфіскацією майна, що є тяжким злочином відповідно до класифікації, передбаченої ст. 12 КК України.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

При цьому, апеляційний суд враховує, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 знаходиться на початковій стадії розслідування, 30.12.2025 йому було пред`явлено підозру в цьому к/п, що обумовлює необхідність проведення ряду слідчих дій з метою зібрання доказів, допиту свідків, виявлення співучасників, проведення експертиз, встановлення істотних обставин тощо. Тобто з врахуванням специфіки інкримінованого діяння, вчиненого в умовах воєнного стану, групою осіб з корисливих мотивів та з огляду на вище зазначене, на переконання апеляційного суду наявні підстави стверджувати про існування в цьому к/п ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що правильно було встановлено слідчим суддею та є підставою для застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Вказане спростовує відповідні доводи апелянта.

Наявність в підозрюваного ОСОБА_7 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, його сімейні обставини не спростовують вище наведених ризиків, та більш того, вказані обставини існували на момент ймовірного вчинення інкримінованих діянь, що однак не стало для підозрюваного стримуючим фактором. Зважаючи на стадію розслідування к/п, апеляційний суд вважає, що вказані обставини не спростовують потреби застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, переконливих доказів неможливості перебування підозрюваного ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я (наявність гострих захворювань, проведення невідкладних медичних втручань тощо) надано не було, більш того, підозрюваний має право скористатися медичною допомогою в умовах СІЗО.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін. (рішення ЄСПЛ в справі «Істоміна проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 суд вказав, «що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Водночас, на переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

В контексті наведеного апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя, застосовуючи підозрюваному ОСОБА_7 суворий вид запобіжного заходу визначив альтернативний запобіжний захід заставу у відповідному розмірі, який не перевищує розмір, встановлений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України та, на переконання апеляційного суду, відповідає обставинам к/п, встановленим на теперішній час, особі підозрюваного та виконанню завдань кримінального провадження, яке перебуває на початковій стадії розслідування.

За таких обставин, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.12.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.02.2026 включно, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4