Справа № 357/458/26
У Х В А Л А

15 січня 2026 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000063 від 12.01.2026,

У С Т А Н О В И Л А:

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна.

1.1. За твердженням прокурора, в ході досудового розслідування встановлені такі обставини.

1.1.1. О 01 годині 28 хвилин 12.01.2026 зв служби «102» до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшло телефонне повідомлення (письмовий рапорт) інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_5 , про те, що 12.01.2026 о 01 годині 17 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , в ході документування та складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній надав службовій особі працівникам поліції неправомірну вигоду в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, за не притягнення до адміністративної відповідальності.

1.1.2. В той же день проведено огляд місця події службовий транспортний засіб, марки «Toyota» з номерним знаком НОМЕР_1 на синьому фоні, в якому на передньому пасажирському сидінні виявлено грошові кошти в загальній сумі 4000 (чотири тисячі) гривень, з них купюри номіналом 1000 (одна тисяча) гривень із серійними номерами: КГ9024095, ЄМ0438991, ГР2093921, ГП9288593, що вилучено до спеціального пакету № NPU5896264, які зі слів поліцейських ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП зі складу екіпажу «Вулкан 0752», надано громадянином ОСОБА_6 за уникнення адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

1.2 Вказані грошові кошти 12.01.2026 визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

1.3. Прокурор зазначає, що вказані грошові кошти є безпосереднім предметом кримінального правопорушення, тобто є речовим доказом, а також майном, щодо якого може бути застосовано спеціальна конфіскація.

1.4. У зв`язку з цим прокурор просить накласти арешт на зазначене вилучене майно, оскільки забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації, можливо лише за умови їх належного зберігання в органу досудового розслідування без можливості доступу до нього та використання сторонніми особами.

2. В судовому засіданні прокурор підтримав доводи, викладені у клопотанні, і просив його задовольнити з підстав викладених у клопотанні.

Особа, якій за версією органу досудового розслідування належить вилучене майно в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлена належним чином.

3. Дослідивши матеріали клопотання про арешт майна, заслухавши прокурора, слідчий суддя дійшла таких висновків.

3.1. У відповідності до підпункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

3.2. Як слідує зі змісту клопотання та підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.01.2026, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000063 здійснюється за фактом повідомлення інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_5 , про те, що 12.01.2026 о 01 годині 17 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , в ході документування та складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній надав службовій особі працівникам поліції неправомірну вигоду в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, за не притягнення до адміністративної відповідальності. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 369 КК України.

3.2.1. Частиною 1 ст. 369 КК України встановлено кримінальну відповідальність за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

3.2.2. В примітці до ст. 364-1 КК України вказано, що у статті 369 цього кодексу під неправомірною вигодою розуміють, в тому числі, грошові кошти, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування перевіряються факт пропозиції та надання неправомірної вигоди (грошових коштів у сумі 4000 грн) службовій особі (працівнику поліції) за не вчинення стосовно того, хто пропонує та надає таку вигоду дії з використанням наданої їй влади чи службового становища (не притягнення до адміністративної відповідальності).

3.2.3. Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження (рапорт помічника чергового Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 12.01.2026, рапорт інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_5 , протокол огляду місця події від 12.01.2026), формує у слідчого судді внутрішнє переконання про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. ст. 369 КК України.

3.2.6. За таких умов на цьому етапі досудового розслідування наявна обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. При цьому необхідно зауважити, що на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом обґрунтованої підозри) для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

3.3. Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

На підставі ст. 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

В судовому засіданні встановлено, що 12.01.2026 року був проведений огляд місця події, а саме службового транспортного засобу марки «Toyota» з номерним знаком НОМЕР_1 на синьому фоні, в якому на передньому пасажирському сидінні виявлено грошові кошти в загальній сумі 4000 (чотири тисячі) гривень, загалом 4 купюри номіналом 1000 (одна тисяча) гривень кожна із серійними номерами: КГ9024095, ЄМ0438991, ГР2093921, ГП9288593. Зазначені грошові кошти, виявлені під час проведення огляду вилучені та поміщені до спеціального пакету № NPU5896264.

3.4. Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

В цьому випадку прокурор заявляє метою арешту майна забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації.

3.5. Обґрунтовуючи необхідність арешту вилучених речей, обвинувачення вказує на те, що вони є доказами у кримінальному провадженні. У випадку арешту майна з метою збереження речових доказів він накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Постановою від 12.01.2026 вказані в клопотанні грошові кошти, вилучені під час огляду місця події 12.01.2026 визнані речовим доказом.

З урахуванням правової природи цих грошових коштів, та відомостей, отриманих під час досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що вони можуть відноситися до речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин на зазначені грошові кошти може бути накладений арешт, адже потреби досудового розслідування, пов`язані з необхідністю збереження речових доказів, обумовлюють необхідність застосування цього заходу забезпечення.

3.6. Щодо накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 96-2 передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до матеріалів клопотання грошові кошти були вилучені під час огляду місця події зі службового автомобіля Національної поліції України безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до рапорту помічника чергового Білоцерківського РУП ГУПН в Київській області, 12.01.2026 на лінію 102 надійшло повідомлення заявника Омельченка (який є інспектором взводу №2 роти №1 батальи?ону №1 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському раи?оні УПП у Киі?вськіи? області ДПП) грошові кошти у сумі 4000 грн залишені на сидінні службового автомобіля водієм щодо якого складались адміністративні матеріали за ст. 130 КУпАП.

З урахуванням правової природи цих грошових коштів та відомостей, отриманих під час досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що на них може бути поширений інститут спеціальної конфіскації в майбутньому на пізніших стадіях кримінального провадження (одночасно з вирішенням його по суті). За таких обставин на зазначені грошові кошти може бути накладений арешт, адже потреби досудового розслідування, пов`язані з необхідністю забезпечення спеціальної конфіскації, обумовлюють необхідність застосування цього заходу забезпечення.

3.7. В ч. 1 ст. 173 КПК України зазначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Відповідно до зазначеної норми завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий суддя вважає, що в цьому кримінальному провадженні такі ризики наявні. Однак з накладенням арешту вбачається можливість запобігти зазначеним ризикам. Отже, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його приховування, знищення, перетворення.

3.6. З огляду на зроблені висновки, положення ст. 170, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, крім обставин, зазначених у ст. 131 КПК України, повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) мету арешту майна;

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна;

4) наслідки арешту майна для третіх осіб;

5) розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

3.6.1. Правовою підставою арешту майна є відповідні положення ст. 170 КПК України.

3.6.2. Вилучене під час огляду майно безпосередньо може бути використане у провадженні як доказ, оскільки містить відомості, за допомогою яких можливо підтвердити обставини, що мають значення, або спростувати наявні у сторони обвинувачення версії.

3.6.3. Досліджені під час судового засідання матеріали дають слідчому судді підстави вважати, що заявлена прокурором мета - забезпечення збереження речових доказів може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

3.6.4. Слідчим суддею встановлена також можливість спеціальної конфіскації.

3.6.5. З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні слідчий суддя не вбачає втручання у права і свободи особи при одночасному встановленні необхідності такого заходу забезпечення кримінального провадження для досягнення потреб досудового розслідування. За таких обставин відсутнє обмеження права власності будь-яких осіб, що звільняє слідчого суддю від обов`язку дослідження розумності і співмірності обмеження права власності.

3.6.6. Окремо слід зазначити, що жодних негативних наслідків арешту майна для підозрюваних та/або третіх осіб не вбачається.

3.7. Викладене свідчить про необхідність накладення арешту на вилучені під час огляду речі в цьому кримінальному провадженні з точки зору наявності передбачених законом підстав. А тому клопотання прокурора слід задовольнити.

3.8. Окремо слід зазначити, що на підставі ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.

2. Накласти арешт на майно, вилучене 12.01.2026 у ході огляду місця події з салону службового транспортного засобу марки «Toyota» з номерним знаком НОМЕР_1 на синьому фоні, який знаходився поблизу залізничного переїзду та будинку № 42, що за адресою: Київська область, Білоцерківський район, вул. Івана Кожедуба, а саме:

- грошові кошти: 4 (чотири) грошові купюру номіналом 1000 (одна тисяча) гривень кожна, із серійними номерами: КГ9024095, ЄМ0438991, ГР2093921, ГП9288593, які поміщені до спеціального пакету № NPU5896264,

шляхом накладення заборони на користування та розпорядження таким майном.

3. На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

4. Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

5. Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

6. Копію цієї ухвали вручити прокурору негайно та надіслати власнику майна

Слідчий суддяОСОБА_1