Номер провадження: 11-кп/813/2728/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні виділені матеріали кримінального провадження №0000134 від 05.02.2025 рокуза апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислав, Херсонської області, громадянина України, військовослужбовця НОМЕР_1 окремої бригади морської піхоти ВМС України (ВЧ НОМЕР_2 ), раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та в порядку ч.3 ст.315 КПК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, строком до 01.01.2026 року.

Мотивуючи прийняте рішення, місцевий суд послався на врахування: даних про особу обвинуваченого;тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів; продовження існування ризиків, визначених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник посилається на необґрунтованість та невмотивованість оскарженої ухвали, оскільки судом не враховано даних, які характеризують особу обвинуваченого, його соціальних зв`язків, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, позитивної характеристики як учасника бойових дій. Захисник стверджує про відсутність ризиків, які слугують підставою для продовження строку тримання під вартою. Також захисник посилається на визначення судом застави, розмір якої необґрунтовано збільшений та є непомірним для обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник не клопотав про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників судового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання сторона обвинувачення має право звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про обрання запобіжного заходу, мотивуючи його при цьому та надавши суду докази, які унеможливлюють застосування до особи більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Прийняте рішення місцевий суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, а також продовженням існування раніше встановлених ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 на даній стадії судового провадження більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскількиобвинувачений не може не розуміти тяжкість вчиненого злочину, за який у разі доведеності його вини, можливе покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків, інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Що стосується ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення колегія суддів погоджується з обґрунтуванням наявності зазначеного ризику з місцевим судом, оскільки обвинувачений здійснюючи інкриміновані йому дії, вочевидь розумів їх протиправність, що свідчить про можливість вчинення обвинуваченим іншого аналогічного кримінального правопорушення.

Наявність вище зазначених ризиків, дають достатні підстави вважати, що продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу є обґрунтованим та дієвим, поряд з менш суворими запобіжними заходами, які на переконання апеляційного суду не будуть здатні забезпечити належну поведінку особи.

Доводи захисника про існування підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з посиланням на міцність соціальних зв`язків, наявність на утриманні неповнолітніх дітей та постійного місця проживання, апеляційний суд приймає до уваги, але вказані обставини не є такими, що нівелюють існуючи ризики.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як місцевим судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на особу обвинуваченого, правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою ймовірністю, не зможе запобігти зазначеним ризикам, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Апеляційним судом встановлено, що під час досудового розслідування, останньою ухвалою слідчого судді, до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 05.11.2025 року, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень.

Водночас, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначення застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, місцевий суд, за відсутності відповідного клопотання сторони обвинувачення, фактично погіршив становище обвинуваченого та безпідставно збільшив раніше визначений розмір застави. При цьому, слід звернути увагу, що місцевим судом розглядалось клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, тому збільшити розмір застави при вирішені питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд мав право лише у разі ініціювання прокурором клопотання про зміну запобіжного заходу.

З огляду на вищезазначені обставини, ухвала суду в частині застосування запобіжного заходу не відповідає вимогам закону та підлягає безумовному скасуванню, з прийняттям апеляційним судом нової ухвали в цій частині.

Скасовуючи ухвалу суду та ухвалюючи нове рішення, визнавши наявність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою з викладених вище мотивів, колегія суддів, при визначенні розміру застави, керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи обставини даного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

На думку апеляційного суду, раніше визначена застава у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 121120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень, в даному кримінальному провадженні, на даному етапі судового провадження, є достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не буде непомірною для обвинуваченого, членів його сім`ї та близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу районного суду, суд апеляційної інстанціїмає право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню в частині застосування запобіжного заходу, з постановленням апеляційним судом нової ухвали в цій частині.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 199, 376, 404, 405, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2025 року в кримінальному провадженні №0000134 від 05.02.2025 року - скасувати в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 602572 (шістсот дві тисячі п`ятсот сімдесят дві) гривні.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01.01.2026 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 заставу, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 121120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 09.04.2025 року; Заставна сума за ОСОБА_6 (номер провадження №11-кп/813/2728/25; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися з м. Одеси без дозволу суду 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи та навчання, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 01.01.2026 року.

В іншій частині ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4