Справа № 568/1576/25
Провадження № 1-кп/568/128/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радивилові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000106 від 20.05.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який народився в с.Гнатівка, Повчанської ТГ, Дубенського району Рівненської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не депутата, на утриманні малолітніх дітей, непрацездатних осіб та осіб похилого віку - немає, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період ЗСУ, у військовому званні "солдат", не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 263-1 Кримінального кодексу України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 263-1 Кримінального кодексу України, визнаного судом доведеним

На початку жовтня 2023 року (точну дату слідством не встановлено) ОСОБА_3 у підсобному приміщенні власного господарства, що за адресою АДРЕСА_1 , знайшов металеву трубу. Тоді ж, ОСОБА_3 , у порушення п. 1 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-ХІІ (зі змінами від 24.01.1995), у підсобному приміщенні власного господарства, за допомогою електричної дрилі та наждачки, просвердлив отвір під набої 12-го калібру. Також, із іншої металевої труби він виготовив ударник, які разом утворюють єдиний пристрій, який є атиповою вогнепальною зброєю, придатною для проведення пострілів, виготовленою саморобним способом, за типом гладкоствольних однозарядних казнозарядних пристроїв, пристосованих для здійснення пострілів з використанням патронів до гладкоствольної вогнепальної зброї 12-го та 16-го калібру.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263-1 КК України, тобто, незаконне виготовлення вогнепальної зброї.

Формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, визнаного судом доведеним

На початку жовтня 2023 року (точну дату слідством не встановлено) ОСОБА_3 , після виготовлення саморобним способом атипової вогнепальної зброї, в порушення п. 1 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-ХІІ (зі змінами від 24.01.1995), діючи умисно, без наявності спеціального дозволу, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, що полягала у незаконному поводженні з вогнепальною зброєю, залишив її для подальшого незаконного зберігання в кімнаті житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та зберігав до 13.06.2025, тобто до моменту її виявлення та вилучення працівниками поліції в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Позиція учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні просив здійснювати розгляд кримінального провадження в порядку визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, з підстав визнання обвинуваченим своє вини, пояснив, що вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив за викладених в обвинувальному акті обставин кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 263-1 та ч. 1 ст. 263 КК України. В судових дебатах прокурор вказав, що обставини вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень інкримінованих досудовим слідством доведені у повному обсязі та вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263-1 та ч. 1 ст. 263 КК України. З урахуванням особи обвинуваченого, який відповідно до статті 89 КК України є раніше не судимим, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, просив призначити покарання за ч. 1 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 263 КК України 3 роки позбавлення волі, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. Разом з тим, просив суд застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік. Просив вирішити долю речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину за обставин викладених в обвинувальному акті визнав в повному обсязі (підтвердив дату, час, місце, спосіб вчинення кримінальних правопорушень) та пояснив суду, що в інформаційному просторі була підозра наступу окупаційних військ з півночі, тому він для самооборони вирішив зробити партизанську зброю, інструкції до виготовлення якої є у вільному доступі. Набої планував виготовляти самостійно. Пояснив, що планує повернутися на військову службу. Додав, що перешліфовував вказаний пристрій з 16 на 12 калібр.

У скоєному розкаявся. В судових дебатах обвинувачений вину визнав, повідомив що такого більше не буде вчиняти.

В останньому слові повідомив, що таке сталося через незнання.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Досліджені в судовому засіданні докази, оцінка та мотиви суду

Так як обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях відповідальність за вчинення яких передбачена ч. 1 ст. 263-1 та ч. 1 ст. 263 КК України відповідно, за обставин, які викладені у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, також, не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальні правопорушення і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України та процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які в судовому засіданні не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи.

Таким чином, судовий розгляд обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого, процесуальних доказів та документів, що стосуються речових доказів.

Враховуючи покази обвинуваченого, зіставивши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд знаходить, що дії ОСОБА_3 утворюють склад інкримінованих йому: кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263-1 та ч. 1 ст. 263 КК України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковано за: ч. 1 ст. 263-1 КК України (незаконне виготовлення вогнепальної зброї), ч. 1 ст. 263 КК України (зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу).

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У обвинувальному акті зазначено, що обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України), а обставини, які обтяжують покарання не встановлені.

Суд з таким твердженням погоджується.

Призначення покарання

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд на підставі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

За досудовою доповіддю: ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства органом пробації оцінено та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінено як середні. Згідно висновку органу пробації, виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства. На думку органу пробації, у випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробовуванням, вважає доцільним покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Також, суд враховує особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, за місцем проживання характеризується позитивно, відповідно до статті 89 КК України є раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про доцільність призначення такого покарання: за ч. 1 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки ; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.

Разом із тим, суд погоджуючись із позицією прокурора, який просив призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, дійшов до переконання про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без його ізоляції від суспільства із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, з визначенням іспитового строку в 1 (один) рік.

Саме такий захід впливу на засудженого є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В даному випадку, зазначене покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, у зв`язку з чим, суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Суд враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 28.05.2020 (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання.

Слід зауважити, що у разі порушення іспитового строку та продовження злочинної діяльності в подальшому ОСОБА_3 понесе відповідне покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Запобіжні заходи

В межах кримінального провадження, що розглядається, обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався.

Зважаючи на відсутність клопотань, та підстав, передбачених ст. ст. 176, 177 КПК України, а також враховуючи призначене покарання, суд не вбачає підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Заходи забезпечення кримінального провадження та речові докази

В межах кримінального провадження, що розглядається, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному

Частина 1 ст. 126 КПК України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Виходячи із п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням експертів, які в силу приписів ч. 1 та 2 ст. 122 цього ж Кодексу несе сторона кримінального провадження, що залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 ст. 124 КПК України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до обвинувального акта та долученої до матеріалів кримінального провадження довідки про витрати на проведення судової експертизи зброїв № СЕ-19/118-25/9728-БЛ від 09.07.2025 становлять 5 348 гривень 40 копійок.

Отже, з обвинуваченого ОСОБА_3 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судової експертизи зброї № СЕ-19/118-25/9728-БЛ від 09.07.2025 в сумі 5 348 грн 40 коп.

Щодо завданої кримінальним правопорушенням шкоди

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.

Керуючись ст. ст.314, 368, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263-1 та ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1 і п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, на час проходження ним військової служби, покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби.

У разі звільнення з військової служби до завершення встановленого іспитового строку нагляд за засудженим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати уповноваженим органу з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Після набрання вироком законної сили, речові докази: предмети ззовні схожі на патрони калібром 5,45 мм в кількості 2 (дві) штуки, які знаходяться у спеціальному пакеті НПУ СRІ 1264464; два предмети ззовні схожі на саморобний пристрій для відстрілу патронів (саморобна вогнепальна зброя), один з яких поміщено до спеціального пакету НПУ WAR 1625611, інший опломбовано пломбою НПУ № NPU-1689501, які передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів ВП № 2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити.

Матеріали кримінального провадження №0000106 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №568/1576/25, провадження №1-кп/568/128/25.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи зброї № СЕ-19/118-25/9728-БЛ від 09.07.2025 в розмірі 5 348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_5