У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання ст. слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000785 від 27.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що СУ ГУНПв Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000785 від 27.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.09.2025 року, близько 11 год. 50 хв., водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем АЗЛК 427 ИЄ, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Олександрійської в м. Лубни Полтавської області в бік вул. Фабричної, де проїжджаючи в районі електроопори 9/04 П-2, допустив зіткнення із велосипедистом ОСОБА_6 , який рухався попереду в попутному напрямку та розпочав перетинати проїзну частину справа на ліво відносно руху автомобіля. У результаті описаної вище ДТП велосипедист ОСОБА_6 від отриманих травм помер на місці пригоди.

27.09.2025 року працівниками СУ ГУНП в Полтавській області проведено огляд місця події, під час якого оглянуто та вилучено:

1) Автомобіль АЗЛК 427 ИЄ, д.н.з. НОМЕР_1 , 1973 року випуску, належить ОСОБА_7 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.08.2023 видане в ТСЦ 5343);

2) Велосипед «Україна» зеленого кольору, який перебував у фактичному володінні ОСОБА_6 .

В ході огляду встановлено, що на момент огляду автомобіль та велосипед мають пошкодження, тому їх тимчасово вилучено та поміщено для зберігання на територію майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, що по вул. Київській, 2 в м. Лубни Полтавської області.

З огляду на вказане, враховуючи, що вказані транспортні засоби зберегли на собі сліди злочину, є доказом в кримінальному провадженні, можуть бути використані для встановлення обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, 27.09.2025 року постановою старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 їх визнано та залучено як речові докази у кримінальному провадженні.

Оскільки в даному випадку є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що вилучені транспортні засоби є речовими доказами, з метою проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, для збереженням слідової інформації та загалом речового доказу, в зв`язку з необхідністю встановлення обставин, що вирішуються в ході досудового розслідування, шляхом проведення відповідних судових експертиз, а також запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, використання, перетворення, пересування, передачі та відчуження автомобіля АЗЛК 427 ИЄ, д.н.з. НОМЕР_1 , та велосипеду «Україна», слідчий просить накласти на них арешт.

В судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, надіслав заяву, в якій розгляд клопотання просив проводити без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власник автомобіля АЗЛК 427 ИЄ, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав. Його неприбуття у відповідності до положень ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом скоєння кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Речовим доказом у розумінні положень ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.1, 2, 5 і 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як слідує із змісту клопотання, метою накладення арешту на автомобіль АЗЛК 427 ИЄ, д.н.з. НОМЕР_1 , та велосипед «Україна» є забезпечення збереження речових доказів, що узгоджується із вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Встановлено, що постановою слідчого від 27.09.2025 року вказані транспортні засоби визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Аналізуючи матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла таких висновків.

Слідчим доведено, що належний ОСОБА_7 автомобіль АЗЛК 427 ИЄ, д.н.з. НОМЕР_1 , 1973 року випуску, та велосипед «Україна» зеленого кольору, який перебував у фактичному володінні ОСОБА_6 , є доказами злочину, зберігають на собі сліди кримінального правопорушення у вигляді механічних пошкоджень, отриманих унаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тобто відповідають критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту щодо вказаного майна надасть можливість провести із ним необхідні органу досудового розслідування слідчі та процесуальні дії, експертні дослідження. Висновки, отримані за результатами виконання таких процесуальних дій слугуватимуть доказами у справі.

Вказане майно підлягає арешту, так як не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, встановленню обставин, що вирішуються в ході досудового розслідування, з`ясуванню обставин механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди та встановленню причинного зв`язку між діяннями учасників пригоди та наслідками, які настали, в даному випадку смерть особи, що неможливо встановити без дослідження транспортних засобів, на яких залишилися сліди кримінального правопорушення.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення майна, враховує можливість використання його як доказу у зазначеному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль АЗЛК 427 ИЄ, д.н.з. НОМЕР_1 , 1973 року випуску, який належить ОСОБА_7 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.08.2023 видане в ТСЦ 5343); велосипед «Україна» зеленого кольору, який перебував у фактичному володінні ОСОБА_6 , шляхом позбавлення права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких ремонтних робіт до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1