г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/174/26
Номер провадження 1-кп/213/147/26
В И Р О К

Іменем України

22 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000060 від 15.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, який на утриманні малолітніх та/або неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , на посаді розвідника-радіотелефоніста розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» (перебуває у СЗЧ), адреса реєстрації відсутня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в умовах Криворізької установи виконання покарань №3 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Світла, 2, раніше судимого:

15.05.2019 Захарівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 03.02.2023 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час загальної мобілізації військової частини НОМЕР_1 , підрозділ якої дислокується у ППД м. Кривий Ріг, перебуваючи на посаді розвідника-радіотелефоніста розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог абзаців 2,3,5,7 ст. 11, ст. 16, абзаців 5,8,9 ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та абзаців 2 та 6 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551- XIV від 24.03.1999 року, о 08:00 годині 26.12.2024 був відсутній під час ранкової перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 , за місцем дислокації підрозділу, а саме у АДРЕСА_2 , тобто самовільно залишив військову частину, командуванню про причини свого вибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів .військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 17.11.2025 о 17:23 годині не був затриманий працівниками правоохоронних органів за адресою: АДРЕСА_3 , та тим самим вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин) було припинене.

Зазначені умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками самовільного залишення військової частини, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження.

Вищезазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Так, під час судового засідання, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. З наслідками надання згоди щодо оскарження вироку ознайомлений.

Обвинувачений підтвердив факт самовільного залишення військової частини у вказаний в обвинувальному акті період. Пояснив це тим, що командування відпустило його на Новий рік, однак після він не повернувся до військової частини. Просив суворо не карати.

Прокурор під час судового засідання заявив, що не заперечує проти розгляду кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначив, що відсутні обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, та наявна обставина, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

За вказане кримінальне правопорушення просив призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. Крім того, прокурор просив залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, з метою забезпечення виконання вироку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

ІІ. Висновки суду та мотиви призначення покарання.

За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, обставини в сукупності, які не оспорюються учасниками судового провадження, і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, суд доходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками самовільного залишення військової частини, тривалість понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу винного, який є неодруженим, на утриманні малолітніх дітей не має, з середньою спеціальною освітою, є військовослужбовцем, на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону в період з 24.12.2024 не перебувавав, за медичною допомогою не звертався, за місцем проживання скарг не надходило, раніше судимий, вину визнав повністю.

Суд також бере до уваги, що відносно обвинуваченого 11.10.2024 був направлений обвинувальний акт до Новомосковського міського суду Дніпропетровської області за ч. 5 ст. 407 КК України, а на підставі ч. 5 ст. 401 КК України кримінальне провадження було закрито. Протягом нетривалого часу після закриття провадження обвинувачений знову вчинив кримінальне правопорушення за ознаками самовільного залишення військової частини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом також не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_4 , відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що покарання йому повинно бути призначене у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Підстави для застосування ч. 1 ст. 75 КК України відсутні. Так, відповідно до частини першої цієї статті, суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, крім випадків засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

ІІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Щодо запобіжного заходу.

Суд враховує, що метою попереднього ув`язнення, відповідно до ч. 2 ст. ЗУ «Про попереднє ув`язнення», є зокрема, забезпечення виконання вироку.

А тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дати затримання - 17.11.2025.

Речові докази:

Пульт чорного кольору від телевізору, упакований у спеціальний пакет НПУ PSP2115217, - повернути за належністю власнику.

Матеріали кримінального провадження № 0000060 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням при справі 213/174/26, пр. № 1-кп/213/147/26.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копія вироку після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1