Справа № 216/2609/24
провадження 1-кп/216/310/25
УХВАЛА

іменем України

22 жовтня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000158 від 18.01.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області м. Кривий Ріг, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, на утриманні маючого неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000158 від 18.01.2024 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України.

В судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 з визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

1. Зміст поданого клопотання

Клопотання обґрунтовано тим, що Криворізькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону підтримується публічне обвинувачення у кримінальному проваджені № 0000158 від 18.01.2024, в якому ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 17.01.2023 приблизно о 17:48 год. будучи обізнаним про те, що з 24 лютого 2022 року на території України діє правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, діючи на досягнення єдиного злочинного результату з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна і звернення його на власну користь, знаходячись біля сходів, які ведуть вниз до підземного переходу під мостом по вул. Петра Калнишевського в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, підійшли до раніше незнайомого їм ОСОБА_8 , що йшов у напрямку свого місця мешкання, а саме до буд. АДРЕСА_3 , та продовжуючи діяти на досягнення єдиного злочинного результату ОСОБА_7 представився ОСОБА_8 працівником поліції, в ході чого ОСОБА_8 зупинився і в цей час ОСОБА_4 своєю рукою наніс один удар в ділянку обличчя потерпілому, від чого потерпілий ОСОБА_8 втратив рівновагу та нахилився вперед, та закрив голову та обличчя своїми руками. Після чого, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 скористалися вищевказаною ситуацією та штовхнули потерпілого ОСОБА_8 зі сходів вниз до підземного переходу під мостом по вул. Петра Калнишевського м. Кривий Ріг, в цей час коли потерпілий ОСОБА_8 знаходився в положенні лежачи на асфальті, прикриваючи обличчя та голову руками, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 нанесли потерпілому ОСОБА_8 ногами не менше десяти ударів в різні частини голови, обличчя та тулуба, тим самим подавляючи волю потерпілого до опору. Внаслідок сумісних злочинних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: одинадцять саден обличчя, голови, тулуба, 1 синець обличчя, що виникли від дії тупого твердого предмета за механізмом удар (удар-стиснення) та механізмом тертя-ковзання, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 99 від 19.01.2024 відносяться за своїм характером до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 спостерігаючи за оточуючою обстановкою, впевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, з нагрудної лівої кишені куртки, в яку був одягнутий потерпілий, відкрито заволоділи мобільним телефоном Samsung Galaxy А10 2/32GB, Imei 1: НОМЕР_1 , Imei 2: НОМЕР_2 чорного кольору вартістю 1483,33 грн. Потім, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру з лівої внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнений потерпілий ОСОБА_8 відкрито заволоділи гаманцем зі шкірозамінника в якому знаходилися грошові кошти в сумі 400 грн, які належать потерпілому ОСОБА_8 та в послідуючому ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розподілили між собою. Після чого, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникли, обернувши викрадене майно на власну користь.

Внаслідок сумісних злочинних дій ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 спричинено матеріальні збитки на загальну суму 1883,33 гривень.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25.01.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24.03.2024 включно, який в подальшому продовжено до 23.04.2024.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18.04.2024 застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком продовжено на 60 днів, тобто до 16.06.2024 включно та в подальшому неоднаразово продовжувався, останній раз до 27 жовтня 2025 року.

На теперішній час відсутні дані про зменшення ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України ризики, встановлені під час досудового слідства, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились.

Посилаючись на викладене, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, виправдовують продовження щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу просив зменшити розмір застави, визначений ухвалою суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 27.11.2024 у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки розмір застави завеликий та не відповідає його матеріальному становищу, а ризики зазначені прокурором у клопотанні є необґрунтованими.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , за узгодженою із ОСОБА_4 позицією, просив зменшити розмір застави визначений попередніми ухвалами з 80 до 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Посилався на недоведеність ризиків та міцні соціальні зв`язки обвинуваченого.

3. Мотиви та оцінка суду

3.1. Підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення..

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Разом із цим, положеннями статті 199 КПК України унормований порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 199 КПК України).

Дослідивши клопотання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

3.2. Набуття статусу обвинуваченого

Запобіжні заходи на стадії судового розгляду можуть застосовуватися лише до обвинуваченого.

За змістом ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу .

Як було зазначено вище, в провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000158 від 18.01.2024 року відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, який згідно штампу був переданий до суду 15 квітня 2024 року.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 набув статус обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про продовження дії запобіжного заходу.

Разом з тим, суд зауважує, що на даній стадії провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності

3.3. Наявність ризиків

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні прокурор вказує на ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, (2) незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні.

3.3.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

При цьому, суд при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_4 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду санкція ч. 4 ст. 186 ч. КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, обвинувачений в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебуває, не проживає за місцем реєстрації, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, ступень соціальних зв`язків, суд приходить до висновку про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

3.3.2. Наявність ризику незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Суд вважає, що оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані, місце мешкання свідків, вказане свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних обвинуваченому показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст.23 КПК України

3.4. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, суд, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- відсутність відомостей про стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого на території України;

- наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої доньки.

- за станом здоров`я ОСОБА_4 не є особою з інвалідністю, тяжкими хронічними захворюваннями не страждає.

- відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- майновий стан обвинуваченого, який офіційного доходу не має, однак за твердженнями сторони захисту має заощадження;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_4 та яка з урахуванням часткового відшкодування складає 4800 гривень;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, який на думку суду не є високим.

3.5. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу

На переконання суду, досліджені під час судового засідання та описані у цій ухвалі ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією обвинуваченого, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених судом обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин обвинуваченого, застосування домашнього арешту та застави, як основного запобіжного заходу, буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню. Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом обвинуваченого до технічних засобів комунікації та інших співучасників, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на даному його етапі.

Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_4 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, окрім того, жодна особа не звернулась до слідчого судді письмовим зобов`язанням про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням їх особистих характеристик, суд приходить висновку, що до обвинуваченого слід продовжити застосований винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, судом не встановлено законодавчих обмежень щодо продовження до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, оскільки п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Крім того, вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі сторін може ускладнити проведення процесуальних дій, а тому вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, а саме: до 20 грудня 2025 року.

3.6. Альтернативний запобіжний захід

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з приписами п. 1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

При цьому вказана норма не є імперативної, а лише надає право суду не визначати розмір застави та вимагає обґрунтування такого рішення з огляду на фактично встановлені обставини.

За ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Суд враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

В рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку суду, наразі розмір застави, визначений ухвалою від 27.11.2024, здатен і надалі забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 .

Підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність нових підстав для зміни вже застосованого відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, а відтак, слід залишити запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий запобіжний захід на цьому етапі судового провадження є достатньо дієвим. Розмір застави визначався судом виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану, та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, тобто з урахуванням приписів ч.4 ст.182 КПК України.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням встановлених вище обставин, те, що ризики вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242240 грн, оскільки прокурором доведено, що зазначені обставини на цьому етапі кримінального провадження виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з тим, суд вважає, що запропонований стороною захисту розмір застави (50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Так само і відсутні підстави для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на тримання під вартою без визначення суми застави.

При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 331 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3» на строк 60 днів, тобто до 20 грудня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_4 суму застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 грн, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Дніпропетровській області до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_4 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у вказаному кримінальному провадженні, перелік яких визначає прокурор в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який передбачене законом покарання до 10 років позбавлення волі, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом до суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку обвинуваченого; забезпечувати явку, належно повідомленого обвинуваченого до суду; повідомляти суд про причини неявки обвинуваченого.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення суд про зміну свого місця проживання або перебування.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого обвинуваченого обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зобов`язати прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича обвинуваченого ОСОБА_4 про перебування останнього під вартою.

Строк дії ухвали з 22 жовтня 2025 року до 20 грудня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_9