Справа №198/110/25
Провадження 1-кп/0198/61/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), захисника адвоката ОСОБА_4 , законного представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_8 , здійснюючи судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.08.2024 за № 0001285, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с.Сергіївка Юр`ївського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на даний час утримується в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001285 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 153 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 02.03.2025, який ухвалами Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області неодноразово продовжувався, останній раз до 31 грудня 2025 року до 24:00 години.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_4 просила змінити її підзахисному ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою місця його проживання та реєстрації до взяття під варту, оскільки ризики, що слугували підставами для обрання і продовження зазначеного вище запобіжного заходу, зменшилися, а деякі взагалі перестали існувати.

Обвинувачений ОСОБА_8 клопотання захисника підтримав в повному обсязі.

Прокурор та представники потерпілої заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи, що передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики продовжують існувати і на теперішній час. Крім того, прокурор та адвокат ОСОБА_7 вважали, що з огляду на те, що клопотання про зміну запобіжного заходу не містить відомостей про те, кому належить житло, за адресою якого просять застосувати цілодобовий домашній арешт, та згоди його власників, такий запобіжний захід може порушувати права та інтереси таких.

Суд, з`ясувавши думку сторін, доходить таких висновків.

Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1-5 ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Особливість застосування тримання під вартою в судовому провадженні відповідно до положень чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, але натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення не тільки тривалості, а і підстав тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує частина третя статті 331.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою, що визнано порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції.

Згідно з рішенням у справі «Латальє проти Франції» попереднє затримання не має передувати покаранню у виді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Отже, суд, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи фактичні обставини справи, вважає можливим змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший, альтернативний запобіжний захід цілодобовий домашній арешт, який на думку суду здатен забезпечити виконання обов`язків обвинуваченим, його належну процесуальну поведінку, оскільки підстави та ризики, з огляду на які майже 11 місяців тому обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, на даний час зменшилися, а деякі взагалі перестали існувати.

Тривалість тримання ОСОБА_8 під вартою (з 02.01.2025) не може постійно обґрунтовуватися одним лише ризиком переховування від суду, вчиненням інших кримінальних правопорушень чи продовженням кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, адже цього вже не достатньо.

Так, матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження випадків ухилення обвинуваченого від явки до суду або органу досудового розслідування протягом 4 місяців з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та до моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Хоча суд і бере до уваги те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , відповідно до ст. 12 КК України є тяжким (передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років), однак, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним, не може бути самостійною підставою для подальшого продовження запобіжного заходу та обґрунтування можливого переховування від суду.

Окрім того, слід зазначити, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, судом вже досліджені письмові докази, допитано потерпілу та свідків, а з огляду на позитивну поведінку та характеристику самого ОСОБА_8 , його доволі міцні соціальні зв`язки (проживання разом з сім`єю), вік (23 роки), що не дозволяє вільно перетинати кордон в умовах воєнного стану, суд не вбачає підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо посилань прокурора та представника потерпілої на відсутність в клопотанні відомостей про власників житла за адресою: АДРЕСА_1 , та їх згоду на застосування цілодобового домашнього арешту, то суд зазначає таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 182 КПК України місцем виконання домашнього арешту є житло. Інструкцією про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, затвердженою Наказом МВС України від 13.07.2016 № 654 визначено, що житлом є будь-яке приміщення, яке знаходиться в постійному чи тимчасовому володінні особи незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також усі складові частини такого приміщення. Це визначення співвідноситься з тим, що закріплено у ч. 2 ст. 233 КПК України.

Отже, словосполучення «житло цієї особи» охоплює випадки, коли підозрюваний, обвинувачений або: 1) є власником (співвласником) такого житла; 2) зареєстрований у такому житлі; 3) постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації, тощо.

Таким чином, отримання згоди власника (співвласників) житла та повнолітніх співмешканців підозрюваної, обвинуваченої особи на виконання домашнього арешту за і?хньою спільною адресою (якщо є такі співмешканці) як додаткова умова для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту може бути застосована тільки у разі, якщо підозрюваний, обвинувачений не є власником (співвласником) житла та не зареєстрований в житлі.

Разом з тим, подані прокурором та досліджені під час судового розгляду матеріали кримінального провадження містять відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_8 з 2018 року зареєстрований та мешкає за вказаною вище адресою (Т. 2, а.с. 86, 87). Саме ця адреса зазначена і в обвинувальному акті як та, за якою обвинувачений зареєстрований та мешкає.

Навіть у разі, якщо за правилами ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з`являються в житло підозрюваного, обвинуваченого і вимагають від нього пояснення з приводу виконання домашнього арешту, на думку суду це не можна вважати порушенням конституційного права на недоторканість житла як самого підозрюваного, обвинуваченого, так і інших осіб, які з ним мешкають. Домашній арешт застосовується лише на підставі ухвали слідчого судді, суду, яка дозволяє здійснювати контроль за поведінкою особи таким способом, як «з`явлення» працівників поліції, а не «проникнення» до житла підозрюваного, обвинуваченого, що свідчить не про порушення права на недоторканість житла особи, а про здійснення контролю за виконанням запобіжного заходу.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає можливим задовольнити клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, оскільки немає підстав вважати, що, перебуваючи на волі, він буде незаконно впливати на потерпілу, свідків та доходить висновку, що для запобігання ризикам переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження протиправної діяльності, достатньо застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 331, 350, 369 - 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

Змінити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 22 січня 2026 року, включно.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

1) не залишати місця постійного проживання, а саме будинку АДРЕСА_1 , цілодобово без дозволу суду;

2) прибувати до суду за кожною вимогою;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_8 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Виконання ухвали доручити працівникам Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України негайно доставити обвинуваченого до місця проживання та звільнити з-під варти.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали надати учасникам судового провадження, надіслати на адресу ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для відома.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1