Справа № 362/8001/25
Провадження № 1-кп/362/753/25
ВИРОК

Іменем України

22.10.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000198 від 25.05.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кагарлик Київської області, українець, громадянин України, одружений, працює без укладення трудової угоди, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на стаціонарному лікуванні в Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», що за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, 84,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 394 КК України,

встановив:

25.05.2025 близько 13:10 год. ОСОБА_4 , будучи особою до якої застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, проходив лікування у відділенні № 13 комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне наркологічне об`єднання», яке знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, с-ще Глеваха, вул. Вокзальна, 8. Надалі ОСОБА_4 , маючи прямий умисел направлений на втечу з спеціалізованого лікувального закладу із звичайним режимом нагляду, не бажаючи перебувати у приміщенні лікувального закладу, скориставшись, що за його поведінкою та місцем перебування ніхто не спостерігає, під час винесення сміття до сміттєвого баку пішов в сторону паркану, де в подальшому перелізши через нього, зник в невідомому напрямку, чим скоїв втечу із спеціального лікувального закладу зі звичайним наглядом.

ОСОБА_4 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу вчинення. Пояснив, що хотів побачити дружину. Щиро розкаявся, просив суд суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, речових доказів, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_4 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані за ст. 394 КК України, як втеча із спеціалізованого лікувального закладу.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Разом з тим згідно з п. 9 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання: чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КК України визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Виходячи із змісту висновку судово-психіатричного експерта № 416-к від 07.10.2025, ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в даний час виявляє психічний розлад у легкої розумової відсталості з поведінковими порушеннями. Іспитований в період інкримінованого йому діяння не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. В теперішній час він також не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У разі засудження до відбування покарання до іспитового можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання (відповідно до ч. 2 ст. 20 КК України)

Виходячи із змісту зазначеного висновку, суд визнає обвинуваченого обмежено осудним та вважає за необхідне застосувати п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такий примусовий захід медичного характеру, як надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 274 КПК України у разі визнання особи винуватою у вироку може бути зазначено рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування.

Верховний суд України в ч. 2 п. 6 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 N 7 зазначає: «Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, водночас суд враховує, що ОСОБА_4 одружений, має на утриманні малолітню дочку, що вказує на його стійкі сімейні зв`язки, неофіційно працює, раніше не судимий, є особою, до якої застосовувалися примусові заходи медичного характеру.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, його ступеня тяжкості, наявності обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, особи винного, який вчинив кримінальне правопорушення в стані обмеженої осудності, є обмежено осудним і на момент винесення вироку, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, що підтверджено відповідним експертним висновком, суд вважає за можливе призначити покарання, яке визначено санкцією статті у виді пробаційного нагляду та на підставі ст. 94 Кримінального кодексу України застосувати до обвинуваченого дані заходи.

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати в даному кримінальному провадження відсутні.

Керуючись ст. ст. 20, 94,394 КК України, ст. ст. 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 394 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Відповідно до статті 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_4 на облік уповноваженим органом з питань пробації, за місцем його проживання.

На підставі ст. ст. 20, 94 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1