Провадження по справі № 1-кп/522/3481/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000519 від 23.09.2025 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бірюсінськ Іркутської області, рф, громадянки України, ФОП « ОСОБА_6 », зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000519 від 23.09.2025 року, стосовно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

До суду надійшло клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про визначення (зміну) територіальної підсудності, яке сторона захисту у судовому засіданні підтримала та просили направити обвинувальний акт до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про підсудність, оскільки в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, однак вважає, що з обвинувального акту вбачається, що інкриміноване його підзахисній кримінальне правопорушення ймовірно мало місце за адресою проживання обвинуваченої ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально знаходиться в Київському районні м. Одеси.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання захисника, з метою визначення підсудності.

Заслухавши думки учасників судового, дослідивши обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, суд доходить таких висновків.

В підготовчому судовому засіданні підлягають вирішенню ряд питань, передбачених ст. 314-315 КПК України.

Поряд з іншими питаннями, згідно п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Таким чином, ч. 1 ст. 32 КПК України чітко закріплений алгоритм визначення підсудності, з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується особа.

Першочергово підсудність визначається за місцем вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Так, в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, проте судом встановлено, що інкриміноване обвинуваченій ОСОБА_5 кримінальне правопорушення ймовірно мало місце за адресою проживання останньої, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально знаходиться в Київському районні м. Одеси.

Суд звертає увагу, що виключна чи альтернативна підсудність застосовується, у разі неможливості застосування загального правила визначення підсудності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання.

Згідно п. 5 ст. 34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються.

Тому, з метою недопущення порушення правил підсудності, що в майбутньому може стати підставою для скасування судового рішення, суд вважає за необхідне звернутись до Одеського апеляційного суду з поданням для визначення підсудності у відповідності до положень ч. 1 ст. 32 КПК України.

За встановлених обставин, суд доходить висновку про необхідність звернення до Одеського апеляційного суду з поданням про направлення кримінального провадження № 0000519 від 23.09.2025 року, стосовно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, у зв`язку з чим клопотання захисника про визначення (зміну) територіальної підсудності підлягає задоволенню.

Крім того, прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів.

Сторона захисту заперечувала проти клопотання прокурора, та просила обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на стійкі соціальні зв`язки ОСОБА_5 та відсутність у неї наміру переховуватися від суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, суд доходить таких висновків.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Також слід враховувати, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на те, що судом не завершено дослідження матеріалів кримінального провадження в повному обсязі, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про продовження стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує дані щодо особи обвинуваченої, яка є уродженкою м. Бірюсінськ Іркутської області, фізичною особою-підприємцем, зареєстрована в м. Одеса, раніше не судима.

Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченої, а також тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, що обвинувачена, розуміючи наслідки покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винуватою, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить заявлений у клопотанні прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд вважає, що прокурором також доведений ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у впливі обвинуваченої на свідків у даному кримінальному провадженні, які судом ще не допитані, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від надання показань.

Також, суд вважає, що прокурором доведений ризик, передбачений ч. 4 ст. 177 КПК України, а саме можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд вважає доведеним зазначений у клопотанні прокурором ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_5 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому остання обвинувачується.

Крім того, суд враховує, що на території України продовжує діяти воєнний стан через збройну агресію рф, що унеможливлює контроль виконання нею іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого, в тому числі ст. 111 КК України, за наявності доведених прокурором ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, застосовується лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Крім того, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України та відповідно до ч. 6 ст. 176 КК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_5 , зможе забезпечити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти зазначеним у клопотанні прокурора ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості та характеру злочину проти основ національної безпеки України, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , даних щодо особи обвинуваченої, суд доходить висновку про можливість задоволення клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який здатен запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбаченим п. 1, 3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати та не зменшились з моменту обрання їй даного виду запобіжного заходу, забезпечити її належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 32, 110, 132, 176, 177, 178, 182, 183, 194, 199, 314, 315, 372, 376, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про визначення (зміну) територіальної підсудності задовольнити.

Звернутись до Одеського апеляційного суду з поданням про направлення кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000519 від 23.09.2025 року стосовно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, для визначення підсудності у відповідності до положень ч. 1 ст. 32 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали суду становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту її постановлення, тобто з 11.11.2025 року, який діє до 09.01.2026 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченій, прокурору та направити ДУ «ОСІ».

Ухвала суду може бути оскаржена в частині запобіжного заходу протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченою, яка утримується під вартою, з моменту вручення її копії.

Судді Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_9 ОСОБА_10