ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 687/627/25

Провадження № 11-кп/820/116/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001019 від 23 травня 2025 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, не працює, має на утриманні двох дітей, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , судимого:

-Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області 18 січня 2016 року за ч.1 ст.296, ст.386, ч.3 ст.15, ч.1 ст.152, ч.3 ст.68, ч.3 ст.15, ч.3 ст.252, ч.3 ст.68, ч.1 ст.70 КК України на 7 років позбавлення волі;

-Хмельницьким міськрайонним судом 25 травня 2020 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.348, ч.2 ст.393, ч.4 ст.70 КК України на 12 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 14 квітня 2022 року;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шестиь) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього перебування під вартою з 28 травня 2025 року по день набрання цим вироком законної сили.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 29 332 грн та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, 22 травня 2025 року близько 21 год 40 хв ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поблизу будинку АДРЕСА_1 , де проживають батьки його колишньої дівчини, прийняв рішення про пошкодження квартири АДРЕСА_2 , яка розташована за цією адресою та належить на праві власності ОСОБА_9 , шляхом підпалу.

Тоді ж ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з особистих мотивів, пов`язаних із наявністю тривалих неприязних відносин, з метою пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , дістав із кишені куртки заздалегідь заготовлену пластикову пляшку ємністю 0,5 літра із легкозаймистою сумішшю, якою умисно облив поріг, стіни та вхідні двері, після чого за допомого запальнички підпалив вказану рідину, тим самим здійснив занесення джерела запалювання в горюче середовище, в результаті чого відбулося загоряння порогу, фасаду зовнішньої стіни та вхідних дверей квартири, що призвело до їх пошкодження.

Таким чином, ОСОБА_6 умисно пошкодив чуже майно шляхом підпалу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року скасувати та призначити йому більш м`яке покарання.

Уважав, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, ухвалене з порушенням норм кримінального процесуального права.

Зазначав, що судом не повністю було враховано всі обставини справи, не допитано всіх свідків, що вплинули на міру покарання.

Зауважував, що показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 є неправдивими, справа сфабрикована правоохоронними органами, а судове рішення упереджене та незаконне.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив вирок Чемеровецького районного від 27 жовтня 2025 року змінити в частині призначеного покарання, призначити йому більш м`яке мінімальне покарання та відмовити у відшкодуванні матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_9 .

Уважав, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, не відповідає обставинам справи, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та першочерговій меті покарання.

Зазначав, що потерпілий ОСОБА_9 суду не надав акт про виконання ремонтних робіт фасада та заміну вхідних дверей в квартиру а тому матеріальні збитки в сумі 29 332 грн, стягнуто з ОСОБА_6 незаконно.

На думку сторони захисту призначене покарання підлягає зміні в сторону пом`якшення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційних скарг з викладених у них мотивів; представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , який заперечив проти поданих апеляційних скарг; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційних скарг захисника та обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, дав належну юридичну оцінку його діям і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.194 КК України умисне знищення та пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Такий висновок суду підтверджений сукупністю узгоджених між собою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким також була надана належна правова оцінка.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.194 КК України, ніким із учасників судового провадження не оскаржується, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій, в апеляційному порядку не перевіряються.

В апеляційних скаргах захисник та обвинувачений оскаржують рішення суду в частині призначеного покарання, оскільки вважають його занадто суворим і несправедливим та вважають, що існують підстави для призначення більш м`якого покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Досліджуючи інформацію про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоровя, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у розумінні ст.414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України надається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент ухвалення такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання, з огляду на мету та засади його призначення.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що його характеризують, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме, що обвинувачений не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, судимість незнята та непогашена, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, завдану потерпілим шкоду не відшкодував.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є часткове визнання своєї вини.

Обставинами, які обтяжують покарання, є рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення, особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Указані обставини характеризують обвинуваченого як особу, схильну до протиправних проявів, і це дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі, він може продовжити злочинну діяльність.

Суд першої інстанції, повною мірою врахувавши вказані обставини, обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.194 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Обговорюючи питання щодо можливості в даному випадку застосувати положення ст.69 КК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

За змістом ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Отже, для застосування цих положень необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.

Оцінюючи доводи сторони захисту про визнання вини, щире каяття, наявність постійного місця проживання, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей та матері-пенсіонерки, апеляційний суд не може погодитися з тим, що такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Колегія суддів також ураховує, що ОСОБА_6 раніше неодноразово засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень різного характеру, згодом знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та небажання ставати на шлях виправлення.

Тому колегія суддів уважає, що відсутні підстави для пом`якшення покарання ОСОБА_6 із застосуванням вимог ст.69 КК України.

Визначаючи вид та міру покарання, суд, окрім наведених вище обставин, також урахував характер і обсяг вчинених злочинних дій та їх наслідки, всі відомості про особу обвинуваченого, його поведінку до та після вчинення злочинів, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено місцевим судом з дотриманням вимог закону, воно відповідає принципам справедливості, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди було належним чином досліджено докази, подані на підтвердження розміру шкоди, завданої шляхом підпалу, надано їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатності, правильно застосовано норми чинного законодавства для прийняття рішення, яке належним чином умотивоване в частині розв`язання цивільного позову.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає доводи апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 такими, що на увагу не заслуговують.

Підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_6 та пом`якшення йому покарання колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3