Справа № 627/818/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2025с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Краснокутську кримінальне провадження №0000385 від 21.07.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берд Шамшадимського району Тавушської області, Вірменія, вірмена, громадянина Вірменії, маючого середньо-спеціальну освіту, пенсіонера, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України

встановив :

Постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 16.10.2023 у справі №627/684/23 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Однак, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Краснокутського районного суду Харківської області від 16.10.2023, ігноруючи виконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, у порушення ст. 129-1 Конституції України в частині обов`язковості судових рішень, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вказаного вище судового рішення, яким його позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинив дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду з наступних підстав.

Так, 13.08.2024, близько 18:45 годин, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем червоного кольору марки «Москвич» моделі «412», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі с.Петрівське-с.Павлюківка Богодухівського району Харківської області, у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9.а. Правил дорожнього руху, після чого працівниками СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області під час перевірки документів водія було встановлено факт позбавлення ОСОБА_6 права керування транспортними засобами та винесено стосовно останнього постанову серії ББА № 108028 від 13 серпня 2024 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою позбавленою права керування транспортними засобами.

Крім того, встановлено, що постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 25.09.2024 у справі №627/946/24 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Однак, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Краснокутського районного суду Харківської області від 25.09.2024, ігноруючи виконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, у порушення ст. 129-1 Конституції України в частині обов`язковості судових рішень, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вказаного вище судового рішення, яким його позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинив дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду з наступних підстав.

Так, 20.07.2025, близько 19:05 годин, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем червоного кольору марки «Москвич» моделі «412», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Сидорова, с. Качалівка Богодухівського району Харківської області, та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3.в. Правил дорожнього руху, після чого працівниками СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області під час перевірки документів водія було встановлено факт позбавлення ОСОБА_6 права керування транспортними засобами та винесено стосовно останнього постанову серії ЕПР1 № 397599 від 20 липня 2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою позбавленою права керування транспортними засобами, вчинене повторно протягом року.

Постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 04.08.2025 у справі №627/678/25 встановлено факт керування ОСОБА_6 транспортним засобом та накладено адміністративне стягнення у розмірі 40 800 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 382 КК України визнав повністю, обставини справи викладені у обвинувальному акті підтвердив. Пояснив, що дійсно був притягнутий судом до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 та за ч. ч. 4, 5 ст. 126 КУпАП, при цьому штрафи ним не сплачені. Зазначив, що визнає факт керування ним транспортним засобом, будучи позбавлений постановами суду права керування. Наразі у скоєному щиро розкаюється, запевнив суд, що надалі подібної поведінки не допускатиме.

Таким чином, беручи до уваги повне визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , той факт, що він не оспорює всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів у добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, письмових доказів щодо процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, доведена повністю, його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у психіатра та у нарколога не перебуває, не має зареєстрованого місця проживання, за місцем проживання характеризується нейтсрально.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, яке виразилося у повному визнанні своєї вини під час розгляду справи в суді, правдивій розповіді про обставини скоєного правопорушення, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, про що він особисто зазначив у судовому засіданні.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину особою повторно.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, беручи до уваги обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття), наявність обставин, що обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину особою повторно), негативне ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, похилий вік обвинуваченого, прохання захисника застосувати до обвинуваченого мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 382 КК України у вигляді штрафу, з урахуванням думки прокурора, яка вважала за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на 2 роки, суд вважає за необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи ступінь і характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість кримінального правопорушення (відповідно до ст. 12 КК України нетяжке кримінальне правопорушення), дані про особу обвинуваченого, який крім іншого не працює, має тимчасові нерегулярні доходи, штрафи призначені постановами Краснокутського районного суду від 25.09.2024, 04.08.2025 не сплатив, поряд з однією обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, наявні і дві обставини, які обтяжують покарання, позицію прокурора щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд доходить висновку, що обвинуваченому доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі, водночас суд зазначає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства, а тому наявні підстави для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком. На період іспитового строку суд покладає на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченому не обирався, у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ: флеш носій Agi micro SD 32 gb на якому міститься відеозапис залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1