БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1375/25
Провадження № 1-кп/730/109/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни кримінальне провадження №0000105 від 05.07.2025р. по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Недригайлів Роменського району Сумської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня спеціальна, вдівця, непрацюючого, судимого вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25.02.2025р. за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн, який сплачено,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2025 року (справа №730/137/25), яка набрала законної сили 15 березня 2025 року, визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Однак ОСОБА_5 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили, будучи з нею ознайомленим, з метою невиконання цієї постанови суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення вимог ст.129-1 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, усупереч рішенню суду 01 липня 2025 року о 19-12 год у с. Велика Загорівка Ніжинського району Чернігівської області, вул. Лісова, 14, керував мотоциклом марки «Yamasaki», д.н.з. НОМЕР_2 , та за порушення Правил дорожнього руху був зупинений уповноваженими працівниками реагування патрульної поліції ГУНП в Чернігівській області, які щодо нього склали протокол за вчинення адміністративних правопорушень, за ч.2 ст.130, ч.5 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП.

Отже ОСОБА_5 умисно не виконав постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2025 року, яка набрала законної сили 15 березня 2025 року, в справі №730/137/25.

ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, з якими добровільно та усвідомлено погоджується. Пояснив, що був обізнаний про те, що постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04.03.2025р. його було позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік, але умисно порушив цю судову заборону, їхавши мотоциклом у нетверезому стані до магазину, та був зупинений працівниками патрульної поліції, які склали на нього адмінпротоколи. Розкаюється в скоєному та обіцяє, що більше не допустить таких протиправних дій; отримує доход від підробітків.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні, ніхто з учасників не ставить під сумнів та не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності позицій учасників процесу, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, стосуються пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. При цьому, судом встановлено, що учасники кримінального провадження вірно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд находить, що винуватість ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні, крім власного визнання ним своєї вини в судовому засіданні, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які є належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми діями, які виразилися в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані правильно.

Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особу винного, матеріали досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо, вдівець, мешкає з дорослим сином, в офіційних трудових правовідносинах не перебуває й легальних джерел доходу не має, Єдиний реєстр боржників містить 10 записів стосовно обвинуваченого, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, раніше судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Разом з тим, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та рецидив злочинів.

При цьому, хоча прокурор в обвинувальному акті та в судовому засіданні не зазначає ці обтяжуючі покарання обставини, але вони передбачені п.1, 13 ч.1 ст.67 КК України, і встановлені під час судового розгляду (сам обвинувачений повідомляє про керування під час судової заборони мотоциклом у нетверезому стані; постанова Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28.07.2025р. про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП у справі №730/995/25; має непогашену судимість за вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25.02.2025р. за вчинення умисного злочину, передбаченого, ч.1 ст.369 КК України, так як призначене покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн остаточно сплатив 11.08.2025р.).

Оскільки встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, то рішення суду з цього приводу є самостійним і не може ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, в зв`язку з чим дискреційне визнання судом обтяжуючої покарання обставини з огляду на положення п.13 ч.1 ст.3, ст.337 КПК України не є виходом за межі висунутого в обвинувальному акті обвинувачення, що узгоджується з положеннями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» та правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 листопада 2019 року в справі №556/588/18.

Згідно досудової доповіді Ніжинського районного сектору №4 філії Державної установи «Центр пробації» у Чернігівській області ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, у зв`язку з чим виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства з покладенням передбачених ст.76 КК України обов`язків.

Таким чином, виходячи з характеру та тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої та обтяжуючих покарання обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, майнового стану, висновку уповноваженого органу з питань пробації, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, але із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

Крім того, у цій справі покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018р. у справі №634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Водночас, зважаючи, що на момент вчинення ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25.02.2025р. було основне покарання у виді штрафу в сумі 17000 грн, яке на час ухвалення даного нового вироку вже відбуте, порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України, не застосовуються, що узгоджується з правим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 грудня 2021 року у справі №243/7758/20.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, дасть можливість перевиховатись без ізоляції від оточуючих, в умовах запровадженого в державі воєнного стану бути потрібним шляхом залучення до виконання суспільно корисних робіт, відповідатиме визначеній у ст.50 КК України меті покарання.

Враховуючи особу обвинуваченого та відсутність у нього постійного місця роботи й офіційних джерел доходу, наявність численних боргових зобов`язань, застосування до ОСОБА_5 менш суворого покарання у виді штрафу, як то пропонував прокурор, суд вважає неможливим. До того ж, раніше застосовані до ОСОБА_5 покарання у виді штрафу не мали превентивного ефекту й не сприяли перевихованню обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому суд вважає за можливе не обирати й відповідне клопотання прокурора з цього приводу не ініціювалось.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком суду, з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, поклавши на нього відповідно до ст.76 КК України такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Речові докази по справі: DVD-R диск з відеозаписом з бодікамери поліцейського, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, залишити зберігати в справі.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Борзнянського районного суду ОСОБА_1