В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000239 від 29.05.2024, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженець с. Завадка, Стрийського району, Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який перебуває на посаді стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької (резервної) роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 МВС України Національна Гвардія України, у військовому званні «солдат», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Стрілець 2 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) 1 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, обізнаним із порядком проходження, несення внутрішньої служби, порядком віддання, виконання наказів військовослужбовцями, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 29, 35, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1,11, 17 Закону України «Про оборону України», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану 28.05.2024, о 15:30 год., перебуваючи в розташуванні в/ч НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , маючи об`єктивну можливість виконати наказ командира, без поважних причин та без законних підстав відкрито відмовився виконати наказ (бойове розпорядження) начальника Західного територіального управління Національної гвардії України від 28.05.2024 № 50/2/1/2-2518дск-Е щодо вибуття о 05:00 год. 29.05.2024, в складі зведеного взводу 26п, для подальшого оперативного підпорядкування командиру ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », доведений йому заступником командира в/ч НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 .

В подальшому, стрілець 2 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) НОМЕР_2 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, обізнаним із порядком проходження, несення внутрішньої служби, порядком віддання, виконання наказів військовослужбовцями, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 29, 35, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 11, 17 Закону України «Про оборону України», діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану 29.05.2024, о 05:00 год., перебуваючи в розташуванні в/ч НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , маючи об`єктивну можливість виконати наказ командира, без поважних причин та без законних підстав, відкрито відмовився виконати наказ (бойове розпорядження) командира в/ч НОМЕР_1 № БР-33 від 28.05.2024 № 50/115/2-116дск, щодо вибуття о 05:00 год. 29.05.2024, в складі зведеного взводу 26п, для подальшого оперативного підпорядкування командиру ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСУВ «Хортиця», доведений йому заступником командира в/ч НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, вказавши, що в той час прихворів, не міг виконати наказ командира. Зараз готується до лікування грижі у цивільній лікарні, оскільки у військову не беруть через перебування під судом. Командира військової частини повідомляв, після лікування готовий повернутися до виконання обов`язків.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, перебував у службових відносинах з обвинуваченим, повідомив наступне. Обвинувачений є військовослужбовцем, проходив службу у військовій частині, є прямим начальником за посадою, безпосередньо не контактував, а через командирів. Був присутній при зачитуванні наказу на камеру, охарактеризувати обвинуваченого не може, оскільки не був його керівником. На обвинуваченого поширювався Статут внутрішньої служби як військовослужбовця, при отриманні наказу за даним документом має негайно його виконувати, виключенням є явно злочинний наказ, чи такий, що містить подвійне тлумачення. Наказ не був явно злочинним, тому мав виконувати. Наказ стосувався висунення підрозділу у район виконання бойових дій. Самар мав отримати зброю, спорядження і висунутись на службовому транспорті. Медичних протипоказань з урахуванням ВЛК не було. Відмова відбувалась таким чином, що повідомив про невиконання наказу і пояснив причину. Наказ спочатку доводився у підрозділі, а другий раз безпосередньо у приміщенні. Сам доводив даний наказ, такий був зрозумілий для обвинуваченого, в цей час проводилась відеозйомка безпосередньо ним. Наказ було видано вищестоящим органом, надіслано на ім`я керівництва, а потім підготовлено власний наказ. У разі відмови виконання наказу відбувалась заміна людей, в подальшому повідомлено ДБР. Всі люди були однаково підготовлені. Самар не бажав виконувати наказ через стан здоров`я, проходив ВЛК, по такому придатний. Чому їхали з Вінниці, а не даної частини йому не відомо. Наказ на вибуття з вищестоящої частини надходить без списку особового складу. 28 числа наказ зачитував майор ОСОБА_8 , хворих було до нього закликано, при розмові не був присутній.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , майор військової частини НОМЕР_1 , повідомив, що обвинувачений проходив службу у вказаній військовій частині. О 05 год ранку обвинувачений на камеру у присутності свідків відмовився виконувати наказ, особисто це чув. На ОСОБА_10 як військовослужбовця поширюється Статут внутрішньої служби, за ст. 37 Статуту повинен був неухильно виконувати накази, крім явно злочинного. Наказ не був явно злочинним, за таким повинен був з підрозділу виїхати в район виконання на транспортному засобі, екіпіруватись і разом з підрозділом виїхати в Константинів попередньо. Наказ передбачав вибути в район, де злагодження, а тоді на позицію, а не на передову. Відмовився обвинувачений виконувати наказ через стан здоров`я, на лікуванні не перебував, по проходженню ВЛК всі були придатні. Наказ доводився у частині 3115 на плацу ОСОБА_11 , здійснювалась відеофіксація на зареєстровану камеру, відмову відкрито висловив, посилаючись на стан здоров`я. Після відмови працівники ДБР та прокуратури провели роз`яснювальну роботу про притягнення до відповідальності, повели до медичного закладу на з`ясування стану придатності. Розпорядження надійшло від Західного територіального управління, як вищестоящого органу. Для виконання було зібрано підрозділ, напередодні також було доведено. Мотивація невиконання наказу стан здоров`я. Наказ від вищестоящого керівництва надійшов без списків, списки формував штаб частини. При повідомленні про стан здоров`я не бажав викликати швидку допомогу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , разом служили, повідомив, що ОСОБА_10 говорив про відмову виконати наказ на камеру за станом здоров`я, був підлеглим близько 2 тижнів. Самар як військовослужбовець мав виконувати Статут внутрішньої служби, виконувати наказ, окрім явно злочинного. Наказ не був явно злочинним. Був особисто присутній при доведенні наказу, ОСОБА_10 чув наказ, казав, що не буде виконувати за станом здоров`я. До того скаржився на стан здоров`я, про ВЛК не знає. На час оголошення наказу не проходив лікування. Вирушити мали в ОСОБА_13 на службовому транспорті, необхідно було зібрати речі, сісти до автобуса і вибути. Про протипокази не знає, бо не є лікарем, пересуватися такий міг. Відкрито відмовився у його присутності, ОСОБА_14 , замполіта, він та загалом ще 13 осіб. Шикування на плацу було, здійснювалась відеофіксація. Від ВЛК пройшло близько 1,5 місяці, проходили ВЛК у Злочеві. На плацу ОСОБА_8 не зачитував прізвище обвинуваченого. ОСОБА_15 , ОСОБА_16 також не було. Як їх поміняли при відмові і не затримали невідомо цього. На свідчення, окрім як у ДБР, не викликали.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець с. Бориня Турківського району Львівської області, що проживає: АДРЕСА_3 , військовослужбовець, відносини з обвинуваченим службові повідомив наступне. 29.05.2024 був наказ на виконання бойового завдання, даний військовослужбовець відмовився його виконувати. Випадок зафіксовано на відеозапис. Самар повинен підпорядковуватись Статуту внутрішньої служби, виконувати накази, такий не був явно злочинним. Наказ прийнятий на виконання бойового завдання, мав у складі групи вибути на його виконання: зібрати речі, сісти до автобуса і поїхати. Стосовно здоров`я, не казав, що хворий, міг поїхати. Наказ доведено заступником командира полка, тобто компетентною особою, вищестоящим керівником. На той час було таких 11 військовослужбовців, відмова була відкрита. Хто фіксував не відомо. Суть наказу була зрозумілою. Відмовився по стану здоров`я, на лікуванні не перебував. Список військовослужбовців був складений не менше місяця тому, такий подавали на початку квітня.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженка смт. Івано-Франківськ, Яворівського району, Львівської області, що проживає: АДРЕСА_4 , військовослужбовець, начальник медичної служби частини повідомила наступне. 29.05.2024 за бойовим розпорядженням була сформована група військовослужбовців, у її складі був ОСОБА_10 . Присутньою при цьому не була, але такий відмовився від виконання наказу. Такий проходив ВЛК. При цьому у частині було опитано військовослужбовців, чи бажають пройти ВЛК, ОСОБА_10 погодився. Сформували групу із 20 людей і відвезли до в/ч НОМЕР_3 у Золочів. Там ОСОБА_10 пройшов комісію і був визнаний придатним до військової служби. Починаючи з 05.02.2024 до медичного пункту не звертався, не перебував на стаціонарі, скарг на здоров`я не подавав. Попередньо за день до оголошення наказу також не звертався по медичну допомогу. З 21 людини при ВЛК у Золочеві було визнано непридатними 2 чоловік, обмежено придатними 6-8 чоловік, ОСОБА_10 не входив до їх кількості, був визнаний придатним до військової служби. З тих осіб згідно з виписками такі перебували на стаціонарі, з ОСОБА_10 такого не було. Скеровувався на ВЛК від в/ч НОМЕР_1 за наказом ОСОБА_19 , що обвинувачений поставив під сумнів. Обвинувачений поважав формулювання придатного до військової служби таким, що не відповідає закону. Свідок повідомила, що не входила до ВЛК. Обвинувачений повідомив, що перебування його у с. Часлівці, а медичної служби в м. Ужгород не забезпечувало його право на медичну допомогу, на що свідок повідомила, що до м. Ужгород відправлявся автобус.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

На підтвердження події вчинення кримінального правопорушення та винуватості ОСОБА_4 у його вчиненні, стороною обвинувачення надані суду та безпосередньо у судовому засіданні досліджені також наступні докази:

- лист військової частини НОМЕР_1 , НГ України від 29.05.2024 № 50/115/10/2-924 про вчинення злочину ОСОБА_4 ;

- лист військової частини НОМЕР_1 , НГ України від 30.05.2024 № 50/115/10/2-950 про направлення матеріалів;

- диск Verbatim CD-3 на якому зафіксовано факт відмови у виконанні бойового розпорядження ОСОБА_4 зазначаючи, що півтора року звертається за медичною допомогою, однак її ніхто не надає. Виконання бойового завдання не дозволяє стан здоров`я;

- постанова слідчого про визнання документом від 30.05.2024;

- висновок службового розслідування по факту відмови військовослужбовців стрілецької роти (резервної) НОМЕР_2 стрілецького батальйону від виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № БР-33 від 28.05.2024, згідно якого за порушення вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдата ОСОБА_4 попередити про неповну службову відповідність;

- витяг з бойового розпорядження командира НОМЕР_4 полку Національної гвардії України № БР-33 ОКП Ужгород (9096) від 28.05.2024 року, про призначення та передачу в оперативне підпорядкування командиру НОМЕР_2 стрілецького батальйону командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » зведений взвод 26 п в кількості 29 військовослужбовців серед яких є зокрема, ОСОБА_4 ;

- довідка (Ф-1) на стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу, стрілецької роти (резервної), 1 стрілецького батальйону ОСОБА_4 ;

- службова характеристика на солдата ОСОБА_4 , відповідно до якої, за своїми професійними, діловими і моральними якостями солдат ОСОБА_4 відповідає займаній посаді;

- медична характеристика на солдата за мобілізацією ОСОБА_4 від 28.05.2024;

- витяг із наказу командира військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) №105 від 21.03.2024;

- витяг із наказу командира військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) №25 від 21.03.2024;

- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 по особовому складу №7 о/с від 26.02.2024 року, про призначення солдата ОСОБА_4 (Г-127590) 2-го відділення 1-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної), звільнивши його з посади стрільця 1-го відділення 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №46) НОМЕР_5 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів). Призначається на рівнозначну посаду для більш доцільного використання за фахом;

- витяг із наказу командира військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) №76 від 13.03.2024;

- довідка про доходи №60 для доручення до матеріалів кримінального провадження від 2024 року ОСОБА_4 від 30.05.2024 №50/115/27/11-82;

- копія медичної довідки №288 від 25.03.2024 про придатність ОСОБА_4 ;

- лист ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Закарпатській області» №33/27-753 від 10.06.2024 про надання інформації;

- довідка про проходження медичного огляду №141;

- вимога УІАП ГУНП в Закарпатській області №12-61б/нвих-24 від 29.05.2024;

- копія військового квитка серії НОМЕР_6 від 24.05.2001 року виданий ОСОБА_4 ;

- лист в. о. директора Департаменту охорони здоров`я ОСОБА_20 №1457/02.1-35/5 від 07.06.2024;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.05.2024;

- ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/9293/24 від 31.05.2024.

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення та отриманні судом в ході розгляду справи в їх сукупності та кожен, зокрема, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що кожен досліджений вище судом доказ є належним, допустимим та достовірним і у своїй сукупності, усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_4 .

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Заслухавши покази обвинуваченого, який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.402 КК України, визнав, показання свідків, перевіривши надані стороною обвинувачення докази, оцінюючи кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у відповідності до критерію доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Окрім того, у відповідності до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Отже, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності та зважаючи на визнання своєї вини ОСОБА_4 , суд вважає повністю доведеним висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 4 ст. 402 КК України.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як непокора тобто, відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_4 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. У пункті 3 вказаної постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення (проступку) й обставин його вчинення.

Пунктами 2, 3 ст. 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Разом з тим, при призначенні покарання судом також враховано ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, що згідно з ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наразі перебуває на військовій службі, під час розгляду справи такий свою вину визнав, щиро розкаявся, повідомив про проходження лікування, суд приходить до висновку про призначення покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, передбаченої ч.4 ст. 402 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу винного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому знаходить підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На думку суду, в даному конкретному випадку таке покарання буде пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

При цьому, застосування покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від його відбування із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та встановленням іспитового строку 2 (два) роки, буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази відсутні.

Процесуальних витрат нема.

Запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 242 240 гривень, визначений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/10318/24 від 25.10.2024, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-376, 395, 532 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили заставу, внесену ОСОБА_5 за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по справі №308/10318/24 1-кп/308/719/24 Ужгородський міськрайонний суд у розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, сплачену згідно платіжної інструкції на переказ готівки № від 03.12.2024 року повернути ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1