ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/603/25
Номер справи місцевого суду: 766/8733/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

08 грудня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2025 року в кримінальному провадженні № 0000612 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 09 січня 2026 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно неї більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначила, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказує, що стороною обвинувачення під час розгляду справи не доведено існування заявлених у клопотанні ризиків, зокрема вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків чи переховування від суду.

Зазначає, що вона не схильна до вчинення кримінальних правопорушень та є особою, що раніше не судима, що нівелює заявлений прокурором ризик щодо можливого вчинення нею іншого кримінального правопорушення.

Також прокурором не надано доказів вчинення нею тиску на свідків у кримінальному провадженні та не зазначено перелік таких свідків і їх місцезнаходження.

Звертає увагу, що прокурор звертається до суду із ідентичними клопотаннями та неодноразово був відсутній при апеляційному розгляді справи.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні обвинувачена підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.401 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу, відповідно до якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Виходячи зі змісту вказаних статей, суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу на стадії судового провадження, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Окрім цього, суд має врахувати у сукупності також інші відомості, зокрема про тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

На переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог законодавства.

Зі змісту наявних в розпорядженні апеляційного суду матеріалів вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000612 від 30.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-2 КК України.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурор подав клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, мотивуючи його тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, водночас прокурор послався на подальше існування ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Застосування (продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про застосування (продовження) одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Запобіжний захід застосовується (продовжується) з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченої та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто, в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване для встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину та суспільну небезпечність інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинуваченої, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками місцевого суду.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

За вчинення вказаного злочину, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

При цьому матеріали провадження не містять відомостей про наявність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, які б з огляду на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання могли б забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

На переконання суду апеляційної інстанції вказані обставини свідчать, що суд першої інстанції обґрунтовано погодився з позицією прокурора про подальше існування ризику переховування обвинуваченої від суду, адже з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, суворість можливого покарання та відсутність міцних соціальних зв`язків, перебуваючи на волі, обвинувачена може вдатися до переховування від суду.

Також вбачається, що наданий час судовий розгляд справи стосовно ОСОБА_7 триває, що зокрема передбачає допит свідків у даному кримінальному провадженні, а тому наявний ризик незаконного впливу обвинуваченої на свідків у кримінальному провадженні. На думку суду апеляційної інстанції такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими оскільки ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Зважаючи на те, що допит свідків у даному кримінальному провадженні не завершено, існує ризик незаконного впливу обвинуваченої на свідків.

Посилання обвинуваченої на відсутність у клопотанні прокурора переліку свідків, щодо яких заявлено ризик незаконного впливу, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки чинні положення КПК України не містять таких вимог до клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, таке клопотання має містити відомості, виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні. Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що воно відповідає наведеним вимогам законодавства та містить належне обґрунтування вказаного ризику.

Твердження обвинуваченої про відсутність у неї схильності до вчинення правопорушень та відсутність судимостей, апеляційний суд хоч і приймає до уваги, проте вказана обставина не є такою, що нівелює встановлені судом ризики.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується (продовжується) з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченої та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто, в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване для встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину та суспільну небезпечність інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинуваченої, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Вираховуючи вищевикладене, існування встановлених ризиків виправдовує необхідність подальшого застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому суд першої інстанції не встановив підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який.

З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прийняте судом рішення відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4