ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей не має, з професійно-технічною освітою, не працюючого, особи з інвалідністю 3-ї групи за загальним захворюванням, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати місце проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду в залежності від стадії кримінального провадження. Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки:

-не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, за межі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання та роботи;

-прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну (за наявності).

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, не доведений ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, а також те, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам переховування від досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на свідків, експертів, спеціалістів в даному кримінальному провадженні.

Із вказаним рішенням слідчого судді не погодився прокурор Криворізької північної окружної прокуратури ОСОБА_9 та подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити свою ухвалу, якою обрати задовольнити клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 строком на 60 днів з визначенням розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатної особи.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені умисного злочину, який відповідно карається позбавленням волі до 10 років, під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Зауважує, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не надасть в повній мірі органу досудового розслідування виконати завдання кримінального провадження.

Вказує, що злочин у якому підозрюється ОСОБА_8 має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, крім того враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, обвинуваченого але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці поршень цінностей суспільства.

Наголошує, що особисте зобов`язання не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і попередити ненастання вищевказаних ризиків, так як дії останнього потребують постійного контролю. На адресу окружної прокуратури не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_8 окрім того такий запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку. Домашній арешт не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, так як місце перебування останнього, особи з якими він спілкується, а також інші його дії потребують постійного контролю з метою запобігання вищевказаних ризиків.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, захисника адвоката ОСОБА_7 , який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, підозрюваного ОСОБА_8 , який просив залишити йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, дослідивши матеріали судового провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах доводів поданої апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею в При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При судовому розгляді клопотання слідчий суддя перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Зі змісту ст. 181 КПК України вбачається, що домашній арешт як вид запобіжного заходу може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Так, відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 23.10.2025 за № 0001418, за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 307 КК України.

23 жовтня 2025 року о 20:35 годині ОСОБА_8 затримано, в порядку ст. 208 КПК України.

24 жовтня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: витягом з кримінального провадження №0001418 від 23 жовтня 2025 року, рапортом оперуповноваженого в ОВС УБН ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 24.10.2025, копією протоколу огляду місця події від 23.10.2025, копією протоколу обшуку від 24.10.2025, копіями протоколів допитів свідків, постановами про визнання речовими доказами від 24.10.2025, висновком експерта від 24.10.2025, копією протоколу затримання від 23 жовтня 2025 року, повідомленням про підозру від 24.10.2025.

Слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що даних матеріалів достатньо для переконання об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 дійсно міг вчинити інкриміноване кримінальне правопорушення.

Під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, слідчий суддя у повній мірі дослідив обставини, що свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, що підтверджено доказами, достатніми на етапі досудового розслідування для вирішення питання щодо запобіжного заходу і дійшов вірного висновку, що на цей час, із урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 та даних про його особу, можливо застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Отже, при розгляді клопотання слідчий суддя з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, та на підставі пояснень сторін кримінального провадження і наданих ними матеріалів, обґрунтовано дійшов висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 стосовно нього слід застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Разом з цим, як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, що сама по собі тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину не може бути підставою для застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В своїх рішеннях ЄСПЛ суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…» (справи «Харченко проти України»,«Шалімов проти України»).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

Окрім того, як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

В рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) вказано підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

В п. 51 Рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Зі змісту апеляційної скарги та доводів прокурора, на думку колегії суддів апеляційного суду, не вказано переконливих доводів того, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, застосований до ОСОБА_8 буде недостатнім та не забезпечить запобігання відповідним ризикам.

Також колегією суддів враховуються дані щодо особи підозрюваного, які встановлені під час обрання запобіжного заходу, зокрема ОСОБА_8 є особою з інвалідністю 3 групи, має тяжке хронічне захворювання - цукровий діабет, що передбачає постійне отримання інсуліну, наявність міцних соціальних зв`язків, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, має у власності 1/4 частину квартиру, у якій зареєстрований та проживає. Вказані обставини прокурором не спростовані та не заперечуються.

Разом з цим, прокурор не зазначив, чому на його думку, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти заявленим ризикам.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до висновків ЄСПЛ п. 1 ст. 5 Конвенції, проголошуючи право на свободу, передбачає саме фізичну свободу особи і вимагає того, щоб ніхто не був позбавлений такої свободи свавільно. Тому для цілей Конвенції запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою та цілодобового домашнього арешту є рівнозначними заходами за ступенем обмеження особистої свободи. При застосуванні запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, особа все ж позбавлена свободи незалежно від того, де саме перебуває.

Крім того, законодавцем саме за цих підстав встановлено зарахування строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту до строку покарання у виді позбавлення волі, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Отже, на думку колегії суддів, запобіжні заходи у виді цілодобового домашнього арешту та тримання під вартою, не є однаковими, проте є схожими за ступенем обмеження особистої свободи.

Крім того, апеляційним судом враховано, що на час розгляду апеляційної скарги підозрюваний виконує покладені на нього обов`язки, відомостей про перешкоджання досудовому розслідуванню матеріали провадження не містять та прокурором не наведені, як в апеляційній скарзі так і під час судового засідання.

Посилання прокурора, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, обвинуваченого але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці поршень цінностей суспільства, в даному випадку, з урахуванням особи підозрюваного не вказують на необхідність застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу, адже на думку апеляційного суду, застосування цілодобового домашнього арешту, що є другим за тяжкістю по ієрархії видів запобіжних заходів, із покладенням певних обов`язків, в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , задля попередження перешкоджання кримінальному провадженню.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо не підтвердження ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, що унеможливлює висновок про схильність його до вчинення протиправних діянь та кримінальних правопорушень, інших підстав для тверджень про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення прокурором не надано.

Водночас, враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_8 та його особу, колегія суддів на даному етапі кримінального провадження, вважає цілком ймовірним, що обвинувачений може вчинити дії пов`язані з перешкоджанням кримінальному провадженню шляхом реалізації ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризику незаконного впливу на свідків, також такі дані не надані прокурором на час апеляційного розгляду, а тому такий ризик наявний, однак мінімальний, та вказаному ризику можна запобігти у менш обтяжливий спосіб.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК лише у такий спосіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, на чому наголошено у рішеннях ЄСПЛ справах: «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року; Ткаченко та Мілінчук проти України (заява №49105/18 та № 4992/23) від 06.06.2024 року, Ігнатов проти України (заява № 40583/15) від 13.06.2024 року.

На підставі аналізу доводів апеляційної скарги, обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якої існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, підстав застосування більш тяжкого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає та матеріали провадження не містять.

При цьому враховується, що з моменту застування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, ОСОБА_8 жодних порушень процесуальної поведінки не виявляв та належно виконує покладені на нього обов`язки.

Усі наведені прокурором доводи, враховані слідчим суддею та обґрунтовано прийнято рішення про можливість запобігання наявним ризикам шляхом застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 у виді цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже в задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 183, 376, 405, 407, 419 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2025 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді