УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , та її захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000938 від 06.09.2025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кам`янське Арцизького району Одеської області, громадянки України, з неповною вищою освітою, незаміжньої, офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання.

01.12.2025 року суду надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000938 від 06.09.2025 відносно ОСОБА_4 підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

У клопотанні сторона обвинувачення вказує, що 06.09.2025 року до ЄРДР за №0000938 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

07.09.2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Слідчий та прокурор зазначають, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а зокрема, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

09.09.2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05.11.2025 року, який було продовжено до 07.12.2025.

З метою виконання вимог ст.2 КПК України в органу досудового розслідування виникла необхідність у продовженні строку обраного стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як під час подальшого розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, спрямованих на перевірку обставин вказаного кримінального правопорушення, оскільки для закінчення кримінального провадження необхідне виконання призначених експертиз, а також можливе проведення інших слідчих дій.

Зазначені дії не могли бути здійсненні чи завершені раніше з об`єктивних причин, обумовлених складністю зазначеного кримінального провадження.

Результати проведених слідчих дій, а також висновки судових експертизи в сукупності з іншими доказами, мають важливе значення для закінчення досудового розслідування, подальшого судового розгляду та в цілому встановлення усіх обставин кримінального провадження.

На даний час ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зникли та не зменшились.

Просять продовжити строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 на 60 днів в межах строку досудового розслідування.

Позиція учасників судового засідання.

Прокурор ОСОБА_3 надала короткий виклад обставинам кримінального правопорушення, підтримала клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання підозрюваної під вартою.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні долучила письмові заперечення з додатками, в який у задоволенні клопотання просила відмовити та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Посилаючись на письмові заперечення захисник вважає клопотання сторони обвинувачення не доведеним та необґрунтованим щодо наявності ризиків протиправної поведінки підозрюваної. На її думку версія слідчого відносно того, що ОСОБА_4 може здійснити спроби переховування від слідства не підтверджені жодними доказами, натомість зазначає, що ця версія не відповідає поведінці останньої, яка одразу викликала поліцію, швидку, визнала свою вину, розкаялась, надає правдиві покази, допомагає слідству, розуміє трагічні наслідки своїх дій і буде нести справедливе покарання, визначене судом з урахуванням всіх обставин справи, які будуть досліджені, проаналізовані та враховані. Вважає, що доводи про те, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків не відповідають дійсності, як і те, що потерпілі та свідки не допитані у судовому засіданні, оскільки вони вже допитані на досудовому слідстві, про що складені відповідні протоколи. В свою чергу ризик перешкоджання іншим чином нічим не доведено та не надано належних доказів застосування до ОСОБА_4 виключного та найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Звернула увагу, що підозрювана сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, а тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відповідає засадам розумності та пропорційності . Звернула увагу, на той факт, що щомісяця надсилаються грошові кошти потерпілим в наслідок компенсації моральної та матеріальної шкоди. Просила врахувати, що потерпіла ОСОБА_7 , мати загиблої ОСОБА_8 не має жодних матеріальних та моральних претензій до підозрюваної, та просить не застосовувати до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того власник пошкодженого автомобіля надав розписку, що жодних претензій до підозрюваної не має.

Підозрювана ОСОБА_4 підтримала думку захисника, просила застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, якими обґрунтовуються доводи клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Відповідно до чч.1 та 2 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що підставами продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Частиною 4 ст.199 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У ході розгляду клопотання встановлено, що СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000938 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 06.09.2025, приблизно о 21:10 год., у темний час доби, у суху погоду, без опадів, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух у Болградському районі Одеської області, з боку с. Кам`янське в напрямку с. Виноградівка, по автодорозі О162442 сполученням «Татарбунари Кам`янське /Т-16-08/», яка є автомобільною дорогою загального користування місцевого значення IV категорії, на якій організовано двосторонній рух транспортних засобів, яка має горизонтальну прямолінійну ділянку, та яка при виїзді з с. Кам`янське в напрямку с. Виноградівка на протязі 4400 метрів за рахунок проведених ремонтно-відновлювальних робіт має асфальтобетонне дорожнє покриття з наявністю укладеного асфальту в раніше утворені ями та вибоїни, а після цього асфальтобетонне покриття закінчується та мається плавний перехід до 2 см в дорогу зі зрізаним шаром асфальтобетонного покриття, при цьому далі, аж до с. Виноградівка, проїзна частина вказаної автодороги має тверду поверхню, вкриту щебенево-піщаним нашаруванням та старим перемолотим асфальтом з білим щебеневим покриттям, при цьому в порушення вимог п.п. 1.3., 2.3. в) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі Правила дорожнього руху України), відповідно до якого:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки»,

здійснювала перевезення пасажирів: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які перебували на задньому пасажирському сидінні, не пристебнуті ременями безпеки.

Під час руху по проїзній частині автодороги О162442 сполученням «Татарбунари Кам`янське /Т-16-08/» водій ОСОБА_4 на керованому нею автомобілі «OPEL ASTRA» стала проїжджати повз ділянку, розташовану на відстані 3200 метрів від с. Виноградівка (км 22+013 км 23+432), в Болградському районі Одеської області, яка мала тверду поверхню, вкриту щебенево-піщаним нашаруванням та старим перемолотим асфальтом з білим щебеневим покриттям, при цьому здійснювала рух зі швидкістю не менше 80-90 км/год.

При наближенні до ділянки вказаної автодороги О162442 сполученням «Татарбунари Кам`янське /Т-16-08/», яка розташована на відстані 3200 метрів від с. Виноградівка (км 22+013 км 23+432), в Болградському районі Одеської області, на якій проїзна частина мала прямолінійну горизонтальну ділянку, тверду поверхню (зрізаний шар асфальтобетонного покриття), вкриту щебенево-піщаним нашаруванням з наявністю частинок бруду і піску, з наявністю на всьому протязі незначних нерівностей у вигляді чисельних напливів і дрібних колій, глибиною і висотою до 3 см, водій ОСОБА_4 не переконалася в безпеці свого руху, не обрала безпечну і допустиму швидкість руху, не врахувала дорожню обстановку, стан проїзної частини, свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, діючи з необережності та в порушення вимог п.п. 1.5., 2.3. б), 12.1. Правил дорожнього руху України, які передбачають:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»,

уважною не була, постійно не стежила за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідно не відреагувала на зміну дорожньої обстановки, не вжила належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху до безпечної та допустимої на даній ділянці автодороги, а проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, продовжила рух із попередньою швидкістю, в результаті чого на вищевказаній ділянці автодороги не впоралася із керуванням свого автомобіля і втратила контроль над його керуванням, внаслідок чого її автомобіль «OPEL ASTRA» у некерованому стані, тобто у стані бічного заносу (бічного ковзання), виїхав за межі проїзної частини ліворуч на узбіччя та у лісосмугу, де відбулося перекиданням автомобіля на ґрунтовій дорозі та його наїзд правим переднім колесом на пеньок спиляного стовбура дерева, а ще далі в процесі перекидання відбулося контактування задньою частиною кузову та лівим заднім колесом цього автомобіля зі стовбуром дерева лісосмуги, під час чого пасажири даного автомобіля ОСОБА_8 і ОСОБА_11 випали з салону автомобіля на ґрунтову поверхню у лісосмузі.

Внаслідок даної ДТП пасажирам автомобіля «OPEL ASTRA» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спричинені тілесні ушкодження, від яких настала їх смерть на місці події.

Допущенні водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), в), 12.1. Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі пасажирів ОСОБА_8 і ОСОБА_11 .

За викладених обставин, 07.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох осіб

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2025 підозрюваній ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строком до 05.11.2025.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2025 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 строком до 07.12.2025 в межах строку досудового розслідування, з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подано слідчим з дотриманням строків, встановлених ч.1 ст.199 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя враховує:

По-перше: Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення підтверджується стороною обвинувачення наступними матеріалами кримінального провадження: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.09.2025, план-схемою та фототаблицею до нього; протоколами відібрання біологічних зразків для проведення судової експертизи від 07.09.2025; протоколом огляду транспортного засобу від 17.09.2025; протоколами відібрання біологічних зразків для проведення судової експертизи від 24.09.2025; протоколом додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.09.2025; протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 ; висновком експерта № 3042 від 30.09.2025 судово-медичної токсикологічної експертизи крові від громадянки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; висновком експерта № 3040 від 30.09.2025 судово-медичної токсикологічної експертизи крові від громадянки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; висновком експерта № 3041 від 30.09.2025 судово-медичної токсикологічної експертизи крові від громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; висновком експерта № 1266 від 09.10.2025 судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , 2003 року народження; висновком експерта № 1776 від 26.09.2025 судово-медичної імунологічної експертизи зразка рідкої крові підекспертної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; висновком експерта № 500 від 01.10.2025 судово-медичної цитологічної експертизи змиву з поверхні керма та змиву з поверхні важелю перемикання передач автомобіля «Opel Astra» р.н. НОМЕР_1 ; висновком експерта № 1818 від 15.10.2025 судово-медичної імунологічної експертизи зрізу з подушки безпеки з керма автомобіля, вилученому 17.09.2025 на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів, розташованому за адресою: Одеська область, Болградський район, м. Арциз, вул. Транспортна, 2-Б, при огляді салону автомобіля «OPEL ASTRA»; висновком експерта № 1793 від 17.10.2025 судово-медичної імунологічної експертизи двох об`єктів, схожих на волосся, вилучених з передньої поверхні підголовника водійського сидіння автомобіля «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 під час огляду 17.09.2025; висновком експерта № 4103-34-25 від 06.10.2005 судової автотехнічної експертизи технічного стану легкового автомобіля Opel Astra-G р/н НОМЕР_1 ; висновком експерта № 4102-34-25 від 08.10.2025 судової транспортно-трасологічної експертизи слідів на легковому автомобілі Opel Astra-G р/н НОМЕР_1 речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (рішення ЄСПЛ у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява №72508/13, п. 184).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Дані, що містяться у наданих слідчому судді копіях матеріалів кримінального провадження № 0000938 можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 могла вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, та виправдовують подальше розслідування.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

По-друге: ступінь ризиків, які стали підставою для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України зокрема, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі буде мати можливість:

- переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Наявність даного ризику у відповідності до КПК України не означає, що підозрювана обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що вона має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку слідчого судді, тяжкість інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

-незаконно впливати на свідків та потерпілих;

Перевіряючи наявність зазначеного ризику, слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Що стосується посилань сторони обвинувачення на продовження існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слідчий суддя приходить до переконання про необґрунтованість відповідних доводів сторони обвинувачення, оскільки прокурором не було зазначено та документально підтверджено існування нових обставин, яким би не надавалася правова оцінка слідчим суддею при першочерговому вирішенні питання застосування міри запобіжного заходу відносно підозрюваної особи та при продовженні запобіжного заходу.

Також прокурором доведено наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а саме органу досудового розслідування необхідно:

- завершити проведення комплексної судової дорожньо-технічної та інженерно-транспортної експертизи, призначеної 14.10.2025, щодо дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди та дослідження відповідності дорожнього покриття проїзної частини у місці події вимогам діючих нормативно-правових актів, що перебуває на виконанні експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України;

- завершити проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, призначеної 20.10.2025, щодо встановлення ДНК-профілю ОСОБА_4 , що перебуває на виконанні експертів ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Міністерства охорони здоров`я України;

- завершити проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, призначеної 20.10.2025, щодо встановлення ДНК-профілю сліду крові, виявленого на подушці безпеки з керма автомобіля «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,що перебуває на виконанні експертів ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Міністерства охорони здоров`я України;

- з урахуванням зібраних доказів повідомити ОСОБА_4 про нову підозру в остаточній редакції;

Ухвалою слідчого судді від 03.12.2025 строк досудового розслідування продовжено до 5 місяців, а саме до 07.02.2026.

Вирішуючи питання про доцільність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, будь-який запобіжний захід (у тому числі і винятковий запобіжний захід тримання під вартою) застосовується виключно з метою забезпечення виконання підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчиняти дії перелічені у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не є покаранням за вчинене кримінальне правопорушення у розумінні норм кримінального закону і не може застосовуватися у якості такого.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів і у відповідності до вимог п. п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, оцінює та враховує також наступні обставини:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною ОСОБА_4 інкримінованого їй кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою;

- вік підозрюваної на час розгляду даного клопотання їй виповнилось повних 22 роки;

- визнання вини, каяття, надання правдивих показів, допомогу слідству, розуміння трагічних наслідків своїх дій;

- з часу застосування найсуворішого запобіжного заходу минуло три місці, які підозрювана безальтернативно провела в умовах ізоляції від суспільства;

- позитивної характеристики, як за місцем реєстрації, так і за місцем фактичного мешкання;

- надсилання коштів потерпілим в якості компенсації моральної та матеріальної шкоди;

- відсутність судимостей;

- відсутність відомостей на підтвердження ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином;

- відсутність претензій, як з боку потерпілої ОСОБА_7 так і власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_13 .

Враховуючи вказане та беручи до уваги процесуальну поведінку підозрюваної, слідчий суддя вважає, що подальше перебування підозрюваної під вартою буде суперечити п.п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави.

Такий висновок слідчого судді сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Варто зазначити, що частиною 1 статті 176 КПК України визначено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Стаття 181 КПК України визначає, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з частиною 2 статті 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

З огляду на наведені обставини, з урахуванням наявності обґрунтованої підозри та ризиків протиправної поведінки підозрюваної, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі зазначені у п. п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя вважає що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що, з урахуванням наведених вище обставин, на даному етапі кримінального провадження більш ефективним щодо інших запобіжних заходів, з метою запобігання вчиненню ОСОБА_4 позапроцесуальних дій та неналежної процесуальної поведінки, буде цілодобовий домашній арешт, з носінням електронного засобу контролю, оскільки остання проживає не за місцем реєстрації, а носіння електронного засобу контролю надасть можливість дієво зменшити ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваної ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги і покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В даному випадку запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту у сукупності з покладеними на підозрювану обов`язків буде цілком здатний забезпечити як виконання нею покладених процесуальних обов`язків, так запобігти можливості вчинення спроб, перелічених у п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Варто вказати, що згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Згідно ч.5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе обставин які виправдовують триманні підозрюваного під вартою.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України)

Усталена практика Європейського суду з прав людини передбачає у разі належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, пом`якшувати умови обмеження прав та свобод людини, пов`язані з застосуванням запобіжного заходу.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання сторони обвинувачення про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає вимогам КПК України які є обов`язковими, щодо продовження найсуворішого запобіжного заходу, стороною обвинувачення не доведено, той факт, що ризики не зменшилися, а також що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе на даному етапі слідства запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам. Слідчий суддя вважає, що клопотання сторони обвинувачення фактично є ідентичним клопотання про обрання запобіжного заходу.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини як джерела права, суд зобов`язаний обґрунтовувати своє рішення, але це не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїс Торіха проти Іспанії»), у зв`язку з чим решта матеріалів, заперечень, доводів і аргументів сторін кримінального провадження визначаються ним такими, що не мають значення для вирішення цього клопотання.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 197, 199 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 03 лютого 2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 03 лютого 2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування, обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками з приводу обставин кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1