Справа № 750/1776/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/617/25
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

05 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

третьої особи - власника майна ОСОБА_6

її представника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції з прокурором з використанням його власних технічних засобів, судове провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах третьої особи ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ Управління СБУ в Чернігівській області ОСОБА_9 , подане в рамках проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 23 вересня 2024 року за №0000512, та накладено арешт на:

транспортний засіб Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :29:029:0004, площею 0,1016 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 218);

земельну ділянку з кадастровим номером :29:029:0005, площею 0,0124 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 218);

земельну ділянку з кадастровим номером :30:276:0212, площею 0,12 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 220);

житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 67,1 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 100), що належать ОСОБА_10 , із встановленням заборони розпоряджатись вказаним майном, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, з огляду на те, що ОСОБА_10 підозрюється в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 114-1 КК України, в той час як санкція ч. 3 ст. 255 КК України передбачає можливість застосування при ухваленні вироку додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на земельні ділянки та житловий будинок в с. Пірнове Вишгородського району Чернігівської області, оскільки накладення арешту на майно, що належить особі, якій у кримінальному провадженні не оголошено про підозру, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання у разі визнання винуватою, є необґрунтованим та суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства.

Просить постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :29:029:0004, площею 0,1016 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 218) та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 67,1 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 100), оскільки відповідно до договору дарування від 21 серпня 2025 року вказане майно належить ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на вказану власність.

Заслухавши доповідача, власницю майна та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили відмовити у накладенні арешту, власниця майна наголошувала, що з підозрюваним розірвали шлюб ще у грудні минулого року, договір дарування є добровільним поділом майна, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи, що підозрюваний навмисно вчинив правочин, щоб уникнути конфіскації майна, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Управління СБУ в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 вересня 2024 року за № 0000512, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 255 КК України.

Під час досудового розслідування 17 листопада 2025 року ОСОБА_10 повідомлено про нову та зміну раніше повідомленої 26 серпня 2025 року підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому з оскаржуваної ухвали вбачається, що арешт накладався з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (пункт 3 частини 2 статті 170 КПК). Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України (частини 1 та 3 статті 59 КК).

Тобто, конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності (частина 1 статті 49 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Разом з тим, представником власника майна суду надано ряд документів, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на одну із земельних ділянок з кадастровим номером :29:029:0004, площею 0,1016 га. та житловий будинок в с. Пірнове Вишгородського району Київської області, якими спростовуються ті документи, які надавались слідчим на підтвердження вимог клопотання про накладення арешту на майно, та яким слідчий суддя не надав належної оцінки.

Так, слідчим до матеріалів клопотання була долучена Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_10 , яка була отримана слідчим 31 липня 2025 року номер інформаційної довідки 437702797.

Розглядаючи клопотання слідчого без участі сторін та осіб щодо майна яких вирішувалось питання про накладення арешту, слідчий суддя мав ретельно перевірити підстави для накладення такого арешту та перевірити документи на підтвердження права власності саме підозрюваного на таке майно.

Так, надана слідчим інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав була отримана ним 31 липня 2025 року, тобто до оголошення про підозру ОСОБА_10 , що викликає логічне питання з якою метою співробітники СБУ збирали інформацію щодо особи, яка на той час не була підозрюваної у кримінальному провадженні.

Саме цей факт мав викликати сумнів в актуальності отриманої інформації, однак, саме цю інформацію слідчий суддя поклав в основу свого рішення та прийшов до висновку про накладення арешту на майно, не впевнившись, що власником всього переліку майна є саме підозрюваний ОСОБА_10 ..

Під час апеляційного перегляду встановлено, що рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2024 року (справа №734/4436/24) був розірваний шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

На підставі договору дарування земельної ділянки та житлового будинку 21 серпня 2025 року ОСОБА_10 подарував ОСОБА_6 земельну ділянку з кадастровим номером :29:029:0004, площею 0,1016 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 218) та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 67,1 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 100).

Витягами з Державного реєстру речових прав за №№ 440487748 та 440487938 від 21 серпня 2025 року підтверджується право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :29:029:0004, площею 0,1016 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 218) та житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , площею 67,1 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 100), яких вона набула на підставі договору дарування.

Враховуючи те, що слідчим суддею, окрім іншого майна, був накладений арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :29:029:0004, площею 0,1016 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 218) та житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , площею 67,1 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 100), належні ОСОБА_6 , право власності на яке вона набула після розірвання шлюбу з підозрюваним ОСОБА_10 та до оголошення останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто до 26.08.2025, тому це майно не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Накладення арешту на майно з метою конфіскації як виду покарання може застосовуватися тільки до майна особи, яка є стороною кримінального провадження. В той час, як власник майна не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого вирішується клопотання про накладення арешту, до цього майна не може бути застосована конфіскація і, відповідно, на нього не може бути накладений арешт з метою забезпечення покарання (конфіскації) винної особи

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони ОСОБА_6 розпоряджатися належним їй на праві власності майном здійснено з порушенням вимог закону.

Отже, на даному етапі досудового розслідування рішення слідчого судді про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :29:029:0004, площею 0,1016 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 218) та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 67,1 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 100), належні ОСОБА_6 , є передчасним та таким, що порушує права фізичної особи на володіння належним їй майном, тому у задоволенні клопотання слідчого належить відмовити, а ухвалу слідчого судді в цій частині скасувати.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2025 року в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :29:029:0004 та житловий будинок в с. Пірнове Вишгородського району Київської області, скасувати.

У задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ Управління СБУ в Чернігівській області ОСОБА_9 , подане в рамках проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 23 вересня 2024 року за №0000512, про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :29:029:0004, площею 0,1016 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 218) та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 67,1 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 100), які на праві власності належать ОСОБА_6 , відмовити.

У решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13