Номер провадження 1-кс/754/143/26
Справа № 754/148/26
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2026 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Києві клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0002411 від 08.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2026 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна - ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна в частині заборони користування, накладеного ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2023 року в рамках кримінального провадження №0002411 від 08.08.2023 року, а саме: транспортного засобу «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі НОМЕР_2 .

Клопотання обґрунтовує тим, що СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002411 від 08.08.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2023 у справі №754/16388/23, провадження №1-кс/754/3634/23, накладено арешт на транспортний засіб Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі НОМЕР_2 із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Підставою для накладення арешту стало те, що за версією органу досудового розслідування невстановленими особами вказаний транспортний засіб шляхом підробки документів було перереєстровано на нового власника згідно договору купівлі-продажу - на ОСОБА_5 , автомобіль отримав новий номерний знак - НОМЕР_3 .

Під час розгляду питання про арешт майна, слідчий суддя дійшов до висновку, що є достатні підстави вважати, що вказане майно, власником якого є ОСОБА_6 , є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, вказаний ТЗ відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому, з метою збереження речового доказу вважав за необхідне накласти арешт на вищезазначене майно для запобігання можливості його приховування та відчуження із забороною користування, відчуження та розпорядження ним.

Разом з тим, 20.09.2023, тобто ще до накладення арешту на ТЗ, було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі НОМЕР_2 від №4841/2023/4061811. Договір оформлено у сервісному центрі 4841 РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області. Відповідно до даного договору продавець ОСОБА_5 продала, а покупець ОСОБА_4 купив зазначений транспортний засіб за ціною 390 000,00 грн. (п. 3.1. договору). Автомобіль отримав новий номерний знак - НОМЕР_1 , покупець отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Таким чином ОСОБА_4 є добросовісним набувачем даного ТЗ. Будь які ознаки, щодо його недобросовісності як власника автомобіля, тобто набувача автомобіля в ході досудового розслідування не встановлені.

Підстави для перебування транспортного засобу під арештом (в частині користування) в даний час відпали і його повернення ОСОБА_4 у користування не потягне будь-яких негативних наслідків.

З огляду на викладене, заявник просить скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2023 у справі №754/16388/23 на автомобіль марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , (попередній державний номерний знак НОМЕР_3 ), номер шасі НОМЕР_2 , в частині заборони користування автомобілем та передати ОСОБА_4 на відповідальне зберігання автомобіль марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , (попередній державний номерний знак НОМЕР_3 ), номер шасі НОМЕР_2 , з правом користування, без права відчуження та розпорядження даним майном.

Представник власника майна ОСОБА_3 , власник майна ОСОБА_4 та прокурор в судове засідання не з`явились, про дату і час судового розгляду повідомлені належним чином. Жодних заяв та клопотань від учасників станом на 27.01.2026 16:00 до суду не надходило.

З огляду на положення ч. 2 ст. 174 КПК України щодо обов`язку суду розглянути клопотання про скасування арешту протягом трьох днів з дня його надходження, а також зважаючи на принципи диспозитивності та розумних строків, враховуючи, що завданням кримінального провадження є, зокрема, забезпечення судом швидкого судового розгляду, який, у свою чергою, є частиною конвенційного права особи на справедливий суд, закріплений у ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд клопотання про скасування арешту майна за відсутності учасників.

Перевіривши матеріали клопотання та дослідивши матеріали, долучені до нього, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, мають тимчасовий характер. Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Деснянського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002411 від 08.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2023 у справі №754/16388/23, провадження №1-кс/754/3634/23, накладено арешт на транспортний засіб «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі НОМЕР_2 із забороною відчуження, розпорядження та користування. Арешт накладено з метою збереження речових доказів.

При цьому, оскільки не дивлячись на те, що кримінальне провадження №0002411 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще 08.08.2023 року, доказів вручення повідомлення про підозру будь-якій особі у даному кримінальному провадженні слідчому судді не надано, слідчі дії у кримінальному провадженні вже тривалий час не проводяться. Також слідчий суддя враховує те, що органом досудового розслідування у судовому засіданні не доведена потреба у проведенні додаткових слідчих дій із зазначеним автомобілем, а відтак - потреба у збереженні арешту також не доведена.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що дане обтяження у виді накладення арешту на майно перешкоджає законному праву власника володіти та користуватися своїм майном, що суперечить вимогам закону.

Так, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст. ст. 94, 132, 173, 174 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Під час судового розгляду встановлено, що незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом значного часу, відомості про причетність до кримінального правопорушення власника майна ОСОБА_4 , або будь-якої іншої особи, не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно нього не здійснюється досудове розслідування, не пред`явлено цивільного позову.

Викладені обставини свідчать, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, на даний час відсутні, тоді як органом досудового розслідування не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втрачання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Слідчий суддя також бере до уваги та враховує ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Відповідно до принципу диспозитивності кримінального провадження, його сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном.

За таких підстав клопотання представника власника майна ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0002411 від 08.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2023 у справі №754/16388/23, провадження №1-кс/754/3634/23, на транспортний засіб Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 (попередній державний номерний знак НОМЕР_3 ), чорного кольору, номер шасі НОМЕР_2 , у частині заборони користування автомобілем. Передати ОСОБА_4 на відповідальне зберігання автомобіль марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , (попередній державний номерний знак НОМЕР_3 ), номер шасі НОМЕР_2 , з правом користування, без права відчуження та розпорядження даним майном.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1