Провадження № 1-кп/161/1440/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 24 листопада 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002490, що надійшов з Луцької окружної прокуратури 04.11.2025 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцька Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 26 вересня 2025 року близько 17.00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel» моделі «Zafira» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Молоді зі сторони пр. Відродження в крайній лівій смузі, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що поблизу буд. № 10 по пр. Молоді в м. Луцьку, проігнорував зупинку перед нерегульованим пішохідним переходом транспортного засобу марки «Isuzu» державний номерний знак НОМЕР_2 , який розташовувався попереду в попутному напрямку в правій смузі руху, не вибрав безпечної швидкості, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, продовжив рух прямо, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював перетин проїзної частини дороги по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно руху транспортного засобу, здійснивши на нього наїзд.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому лівої тім`яної кістки, забою головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки голови, закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням, забійних саден лівої гомілки, обох кистей, що за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

-в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну та відволікся від керування транспортним засобом у дорозі;

-в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-в порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

-в порушення вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України, не зменшив швидкість та не зупинився, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження визнав повністю. Цивільний позов законного представника потерпілого в інтересах малолітнього потерпілого про відшкодування моральної шкоди визнав, одночасно розмір заявленої моральної шкоди вважав дещо завищеним, погоджуючись на відшкодування суми, що буде визначена судом.

Суду дав показання, що 26.09.2025 близько 17.00 год. керував автомобілем марки «Opel» моделі «Zafira» по пр. Молоді, не зменшив швидкість перед нерегульованим пішохідним переходом, хоча маршрутний автобус, що рухався в попутному напрямку, почав різко гальмувати, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся, завдані майнову шкоду як потерпілому, так і закладу охорони здоров`я відшкодував у добровільному порядку у повному обсязі, зобов`язався в подальшому відшкодувати усю завдану шкоду, в тому числі і ту суму, яка буде визначена судом як моральна шкода. Просив суворо його не карати, не позбавляти волі.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 , кожен зокрема, в судовому засіданні поданий цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди підтримали, просили його задовольнити. Щодо міри покарання, то, з врахуванням повного визнання винуватості та каяття, добровільного відшкодування матеріальної шкоди, просять обвинуваченого суворо не карати, не призначати йому реального покарання у виді позбавлення волі.

Крім повного визнання своєї вини самим обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження,підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, не проводиться їх дослідження.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України та обвинувального акту, затвердженого прокурором - відсутні.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд виходить із вимог ст.65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до ст. ст.50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд насамперед виходить із позиції законного представника потерпілого та представника потерпілого, тобто осіб, які в силу відповідних норм закону представлять потерпілого, тобто особу, яка безпосередньо постраждала внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, при цьому, у категорії справ, де форма вини є необережною, саме позиція потерпілого, на думку суду, є визначальною: так, безпосередньо в судовому засіданні представники потерпілого просили обвинуваченого суворо не карати (призначити покарання, що не буде пов`язане з відбуттям реальної міри покарання), оскільки він щиро розкаявся у вчиненому, висловив жаль з приводу події злочину та щиро вибачився за скоєне, добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду (витрати за лікування та пошкоджені внаслідок ДТП речі); враховуючи також і особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав повністю, активно сприяв у розкритті вчиненого ним злочину, має постійне місце проживання, де характеризується виключно позитивно, збитки завдані закладу охорони здоров`я також добровільно відшкодував у повному обсязі, займається волонтерською діяльністю БО БФ «Добра справа», де також позитивно характеризується, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, суд враховує, що право керування транспортними засобами не є основним джерелом доходу обвинуваченого ОСОБА_4 та його сім`ї, а також наслідки, що настали внаслідок наявності у нього такого права спричинення тяжких тілесних ушкоджень малолітній дитині ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому суд застосовує до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень та відповідатиме вимогам ст.50 КК України.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст. 1167 ЦК України цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити частково:

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_8 завдану моральну шкоду в сумі 200 000 (двісті тисяч) грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував майновий стан обвинуваченого, при цьому, виходив з засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди, з врахуванням ступеню спричиненої шкоди, відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілого та характеру вимушених змін у його життєвих стосунках.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України, відповідно, повернути за належністю законному володільцеві.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 29.09.2025, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, скасувати.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 286 ч.2 КК України, призначивши покарання 3 (три) роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк - 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_6 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_8 завдану моральну шкоду в сумі 200 000 (двісті тисяч) грн.

Речові докази:

-автомобіль марки «Opel Zafira», н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , що поміщений на територію спецмайданчика тимчасово затриманих транспортних засобів центру забезпечення ГУНП у Волинській області повернути за належністю законному володільцеві представнику БО БФ «Добра справа».

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 29.09.2025 - скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1