Справа № 587/5774/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0020772 від 02 грудня 2025 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Волинської області, м. Луцьк, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше судимого:

-27 липня 2022 року вироком Луцького міськрайонного суду за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, до покарання у виді 80 годин громадських робіт;

-03 липня 2024 року вироком Луцького міськрайонного суду за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389, ст. 59-1, ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки 2 дні

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченої ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу начальника 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 196-ОС від 17 лютого 2025 року старшого лейтенанта ОСОБА_6 , начальника першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), призначено на посаду першого заступника начальника другого відділу прикордонної служби (типу С) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 1346-ОС від 30 жовтня 2025 року, молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера третього відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Згідно з положеннями ст. ст. 29 - 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перший заступник начальника другого відділу прикордонної служби (типу С) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України старший лейтенант ОСОБА_6 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера третього відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип ІНФОРМАЦІЯ_2 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, молодшого сержанта ОСОБА_5 .

Під час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_5 відповідно положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів ЗСУ.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Однак, молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, проходячи її в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, близько 08 год. 20 хв 02 грудня 2025 року, перебуваючи у н.п. Радьківка Сумської області, у присутності військовослужбовців НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, посилаючись на незадовільний стан здоров`я, відкрито відмовився виконати наказ начальника - старшого лейтенанта ОСОБА_6 , а саме приступити до виконання бойового розпорядження батальйонної тактичної групи 15 мобільного прикордонного загону № 6745-БР-(гриф) від 01 грудня 2025 року.

Вищевказаний наказ у формі бойового розпорядження доведено до молодшого сержанта ОСОБА_5 начальником - старшим лейтенантом ОСОБА_6 .

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №6457 від 26 листопада 2025 року та довідкою інспектора прикордонної служби 1 категорії - фельдшера медичного пункту другої прикордонної комендатури швидкого реагування, стан здоров`я ОСОБА_5 задовільний, обмежень чи інших протипоказань щодо виконання посадових обов`язків та бойових завдань немає.

Умисне невиконання солдатом ОСОБА_5 вищевказаного бойового розпорядження батальйонної тактичної групи 15 мобільного прикордонного загону № 6745-БР-(гриф) від 01 грудня 2025 року потягло за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі та пояснив, що згоден з пред`явленим обвинуваченням. Зазначив, що є військовослужбовцем та дійсно 02 грудня 2025 року близько 08-00 години, перебуваючи у н.п. Радьківка Сумської області, у присутності військовослужбовців НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, посилаючись на незадовільний стан здоров`я, відкрито відмовився виконати наказ у формі бойового розпорядження вийти на позиції та охороняти територію біля с. Варачино Сумського району Сумської області, доведений до його відома усно під відеозапис начальником, старшим лейтенантом ОСОБА_6 , наказ чіткий та зрозумілий. Перед доведенням наказу його оглядав медик, протипоказань до виконання наказу не виявлено, згідно з висновком ВЛК придатний до військової служби, про кримінальну відповідальність за непокору попереджався, у вчиненому щиро розкаявся, бажає продовжувати проходити військову службу.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Ураховуючи, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони викладені вище, підтвердивши свою позицію в судовому засіданні, а також те, що ним та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, вказані в обвинувальному акті, вони правильно розуміють зміст цих обставин, суд, переконавшись в добровільності позиції зазначених осіб, з урахуванням думки учасників процесу вважав, що дослідження доказів на підтвердження вини обвинуваченого, отриманих під час досудового провадження, в судовому засіданні не є доцільним.

Отже, суд вважав за можливе з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України допитати обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, письмові докази щодо розміру судових витрат та речових доказів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України як непокору, яка виразилась у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, суд вважає доведеною.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання ОСОБА_5 суд відповідно до положень статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, а також ставлення ОСОБА_5 до скоєного, яке полягає у визнанні ним вини та щирому розкаянні у вчиненому, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Також, суд враховує дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він на диспансерному обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні малолітнього сина, характеризується позитивно, бажає продовжувати проходити військову службу.

З урахуванням перелічених обставин, особи винного, його ставлення до скоєного, зважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі та за правилами ст. 58 КК України замінити призначене покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців.

На переконання суду призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі ст. 72 КК України суд вважає необхідним зарахувати у строк призначеного ОСОБА_5 покарання строк попереднього ув`язнення з 02 грудня 2025 року по 23 січня 2026 року включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Луцького міськрайонного суду від 03 липня 2024 року, який набрав законної сили 05 серпня 2024 року, призначено остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки 8 місяців. Вказаний вирок не набрав законної сили, оскільки ухвалою Волинського апеляційного суду від 03 липня 2025 року провадження у справі зупинено. Тому суд не застосовує положення ст. 71 КК України до вироку Луцького міськрайонного суду від 03 липня 2024 року, оскільки він вже врахований у вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2024 року, а повторне врахування є неприпустимим.

Ураховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 призначено покарання, не пов`язане з позбавленням волі, на підставі ч. 1 ст. 377 КПК України суд скасовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільняє обвинуваченого з-під варти.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні, цивільний позов не заявлено.

Керуючись статтями 349, 367-370, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки покаранням у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків грошового забезпечення.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що під час відбування покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного ОСОБА_5 покарання зарахувати попереднє ув`язнення з 02 грудня 2025 року по 23 січня 2026 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1