ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/1384/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/363/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Слобідського районного суду м.Харкова від 22 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Слобідського районного суду м.Харкова від 22.09.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Торез Донецької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, працюючого чистильником металу у ДП «Завод імені В.О. Малишева», не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 28.12.2024.

Відповідно до ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 28.12.2024 до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.12.2024.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_8 , 28.12.2024 приблизно о 18 годині 50 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного та у стані викликаному вживанням наркотичних засобів, знаходячись поблизу кафе, що розташоване за адресою: м. Харків, проїзд Балашовський, 2 Б, в ході словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_9 , схопив останнього за комір куртки, після чого обидва впали зі сходів на землю, підвівшись, ОСОБА_8 , побачивши ОСОБА_10 , який з метою припинення конфлікту вийшов з кафе та підійшов до нього, витягнув правою рукою з лівого рукава куртки ніж «Балісонг» та, стоячи обличчям до обличчя на відстані витягнутої руки, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що наносить удар у життєво важливий орган, розуміючи, що від його дій можуть настати тяжкі наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи настання зазначених наслідків, наніс потерпілому один удар ножем в область грудної клітки ліворуч, спричинивши ОСОБА_10 одне колото-різане поранення грудної клітини ліворуч, що проникає до грудної клітини, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, після чого з місця скоєння злочину втік, тим самим ОСОБА_8 умисно спричинив ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_11 відмовився від своєї апеляційної скарги, на підставі ч.1 ст.403 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 22.09.2025 щодо ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким визнати останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, призначивши ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що висновки суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки під час конфлікту за обставин події у цій справі обвинуваченому ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження, а тому його підзахисний діяв під впливом раптової небезпеки для свого життя і здоров`я та вимушений був захищатися, однак через емоційний стан та несподіваність нападу межі необхідної оборони могли бути перевищені. За таких обставин, як зазначає захисник, судом першої інстанції помилково кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тоді як у діях обвинуваченого наявні ознаки складу злочину, передбаченого статтею 124 КК України, а саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень внаслідок перевищення меж необхідної оборони.

Захисник також зазначає, що оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 є надмірно суворим, оскільки обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце мешкання, був працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки та підтримку з боку родини. Крім того, він щиро розкаявся у вчиненому, визнає свою вину, розуміє протиправність поведінки та висловлює готовність нести відповідальність у розумних і справедливих межах, а його виправлення можливе без реального відбування покарання у місцях позбавлення волі.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 22.09.2025 і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що конфлікт розпочався не з його вини, а потім переріс у бійку, після чого він був вимушений захищатись від дій свідків, які напали на нього натовпом. Зазначає, що він лише відмахувався ножем від них, демонстрував ніж з метою їх налякати та припинення конфлікту. Також апелянт вказує на те, що вказані особи, вибігли з кафе і стали його бити, а саме наносили удари по голові руками і ногами, вибили йому зуби, зламали ніс. При цьому, обвинувачений повідомив цим особам про те, що він військовий, але вони стали ще агресивніше вести себе. Вважає, що в його діях є ознаки перевищення меж необхідної оборони, оскільки він лише захищався від дій цих осіб і вимушений був нанести удар потерпілому ножем, щоб припинити посягання на його життя та здоров`я. Зазначає, що не бачив куди він наносив удар потерпілому, адже обличчя було у крові, йому вибили зуби та він лише розмахував ножем, бо переживав за своє життя, після отриманих ушкоджень.

Крім того, обвинувачений вказує на те, що до матеріалів кримінального провадження не долучено відеозапис з камер відеоспостережень кафе, органом досудового розслідування та судом першої інстанції неправильно встановлено місце вчинення інкримінованого йому злочину, суд безпідставно не призначив судово-психіатричну експертизу на предмет усвідомлення обвинуваченим своїх дій під час вчиненого злочину, оскільки він має велику кількість контузій, які отримав під час несення військової служби в лавах ЗСУ, та отримав під час подій у цій справі тілесні ушкодження .

Також обвинувачений зазначає, що судом жодним чином не перевірено та не досліджено факт отримання ним тілесних ушкоджень, а також не витребувано за його клопотанням медичну документацію для призначення відповідної судово-медичної експертизи щодо стану його здоров`я.

Окрім цього, суд першої інстанції помилково визнав допустимим доказом протокол огляду місця події від 28.12.2024, оскільки під час цієї слідчої дії було фактично проведено його допит в якості підозрюваного, а також йому не було роз`яснено право на захист та мати право не свідчити проти себе.

До початку апеляційного розгляду у судовому засіданні від 14.01.2025 сторони обвинувачення та захисту не заявляли будь-яких клопотань, що перешкоджали проведення судового розгляду.

Вислухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що подані апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Так, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів сторони захисту щодо відсутності доказів на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції встановив винуватість ОСОБА_8 шляхом безпосереднього допиту потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції надав показання про те, що 28.12.2024 він знаходився у кафе з коллегами по роботі, де святкували Новий рік. Всього на святкуванні було близько 20-30 осіб. Потерпілий спиртних напоїв не вживав. Хтось із дівчат сказав, що на вулиці відбувається бійка. Потерпілий побачив, що на землі лежали ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 . Їх намагались розняти. Потерпілий та інші чоловіки з його компанії, вивели ОСОБА_8 за межі території кафе та в цей момент потерпілий кричав ОСОБА_8 , хто він та звідки. Далі, обвинувачений дістав ніж і вдарив потерпілого у груди зліва. В цей час потерпілий знаходився від обвинуваченого на відстані витягнутої руки. Потерпілий не одразу зрозумів, що удар йому був здійснений ножем, а зрозумів це, коли всі почали кричати , що у ОСОБА_8 у руках ніж. Це було вже після нанесення ОСОБА_17 удару. Замах руки ОСОБА_17 з ножем , потерпілий бачив, в цей час ніж був у обвинуваченого у правій руці. Вважає, що удар обвинувачений здійснив цілеспрямовано, та останній не здійснював махи ножем. З рани потерпілого була кровотеча та він затулив рану, після чого викликали ШМД. Потерпілий не бачив, щоб хтось бив ОСОБА_8 та щоб у останнього були якісь тілесні ушкодження. Обвинувачений ОСОБА_8 втік з місця події. Подія відбувалась у вечірній час доби, приблизно з 17 год. 30 хв. до 18 год. 30 хв. В лікарні потерпілий знаходився з 28.12.2024 по 03.01.2025.

Свідок ОСОБА_12 надав в суді першої інстанції показання про те, що 28.12.2024 у нього з колегами по роботі був корпаротив з пиводу святкування Нового року, який проводили в кафе «У Андрія», що розташований у АДРЕСА_3 . Свідок вийшов на вулицю падити, де також знаходились його колеги. На вулиці було освітлення, свідок побачив сутечку між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_8 . Далі, потерпілий голосно розмовляючи наблизився до обвинуваченого ОСОБА_8 , та останній правою рукою здійснив удар ножем потерпілому у ліву частину грудної клітини. Свідок бачив у обвинуваченого у руці предмет схожий на ніж та зауважив, що обвинувачений здійснив саме цілеспрямований удар, це не було махання ножем. Свідок не чув, щоб обвинувачений попереджав, щоб до нього не підходили. Потерпілий не наносив удари обвинуваченому. Під час сутечки між обвинуваченим та потерпілим, інші чоловіки знаходились від них приблизно на відстані одного метра. Взагалі ніхто з присутніх не наносив удари обвинуваченому та каміння в нього не кидали. Будь-яких тілесних ушкоджень на обвинуваченому, свідок не бачив. Свідок бачив, що у потерпілого з рани була кровотеча та викликали ШМД та поліцію. Обвинувачений втік з місця злочину та за ним побігли три чоловіки з їх компанії.

Свідок ОСОБА_13 , будучи допитана в суді першої інстанції, пояснила, що що вона знає потерпілого, як колегу свого чоловіка. 28.12.2024 свідок разом з ОСОБА_18 приблизно о 14 год.00 хв. приїхали на корпаратив з приводу святкування Нового року, що проходив у кафе «У Андрія», розташований у АДРЕСА_3 . Під час святкування, свідок співала у караоке та в цей час хтось з колег чоловіка, забіг у кафе та повідомив, що на вулиці якась сутичка. Дехто, в тому числі й свідок вибігли на вулицю, де свідок побачила на дорозі біля кафе, ОСОБА_19 та обвинуваченого ОСОБА_8 , вони тримали один одного за одежу та штовхались. Їх почали рознімати. Свідок повернулась у кафе, де в залі знаходились її чоловік ОСОБА_16 та потерпілий ОСОБА_10 . Вона їм повідомила, що на вулиці сутичка. Свідок, ОСОБА_16 та ОСОБА_10 вийшли на вулицю, де потерпілий та ОСОБА_16 почали йти у бік обвинуваченого. В цей час у них була словесна суперечка з обвинуваченим, всі вони нецензурно висловлювались один на одного. Свідок зупинила свого чоловіка - ОСОБА_16 та через декілька секунд побачила у ОСОБА_10 кров в частині грудної клітини зліва. Самого удару та хто спричинив тілесне ушкодження потерпілому, свідок не побачила. Також свідок зазначила, що вона не бачила, щоб обвинуваченого хтось бив, та щоб у нього хтось кидав каміння.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснив, що обвинувачений є його колега по роботі, вони разом працють у ДП « Завод ім. В.О. Малишева». 28.12.2024 свідок разом з обвинуваченим у вечірній час доби знаходились у барі « Калина», розташованого на проїзді Балашовський у м.Харкові, де спільно вживали горілку. Горілки вони випили приблизно 0,5л. Сам свідок знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, оскільки до зустрічі з обвинуваченим, в цей день також вживав алкоголь. Із сусіднього закладу було чутно музику та вони вирішили піти туди. Коли свідок та обвинувачений підійшли до цього кафе, біля нього стояли відпочиваючи та сказали, що в кафе корпоратив, після чого почався конфлікт. Хто саме почав конфлікт та з якого приводу, свідок не пам`ятає. Свідок намагався припинити сварку, однак не зміг, йому набридло та він пішов. Під час спричинення ударів потерпілому, свідок не знаходився на місці конфлікту, та механізм його нанесення не бачив. Крім цього, свідок пояснив, що під час суперечки до нього ніхто ніяких претензій не мав, каміння не кидав та ударів не наносив, свідок також не бачив, щоб такого роду дії були застосовані й до обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснив, що 28.12.2024 він разом зі своїми колегами по роботі, знаходились на корпоративі в кафе «У Андрія». Приблизно о 18 год.00 свідок вийшов на вулицю покурити. На порозі у кафе він побачив обвинуваченого та ОСОБА_14 , які хотіли пройти у кафе, на що свідок відповів, що кафе закрито для корпоративу. Обвинувачений почав себе вести агресивно, грубо розмовляв та схопив свідка за куртку, між ними сталося штовханина, потім їх розняли. Далі, ОСОБА_8 витягнув ніж та вдарив ОСОБА_10 , який не одразу зрозумів, що у ОСОБА_8 в руках ніж, та ОСОБА_8 почав кричати «підходьте по одному», махав ножем. Після цього, ОСОБА_8 став втікати та свідок та інші його колеги побігли за ним, однак не наздогнали його. Вони хотіли його затримати, щоб він не втік з місця злочину. Будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ніхто не наносив та камінням у нього не кидали. Коли ОСОБА_8 втікав з міста події, то він біг та падав.

Свідок ОСОБА_15 надавав в суді першої інстанції показання про те, що 28.12.2024 він разом зі своїми колегами по роботі, знаходились на корпоративі в кафе за адресою : м. Харків, проїзд Балашовський, 2. Приблизно о 18:00-19:00 год. колеги свідка, а саме ОСОБА_20 ОСОБА_21 та ОСОБА_22 вийшли на вулицю покурити, де у них відбувся конфлікт з ОСОБА_8 та з чоловіком, який свідку не був знайомий. В цей час свідок знаходився в приміщенні кафе. У кафе забігла дружина свідка та повідомила що на вулиці сутичка. Свідок вибіг на вулицю та побачив на землі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після чого він їх розняв та вся їх компанія зайшла до кафе. Через деякий час дружина свідка повідомила, що ОСОБА_10 «підрізали». Коли свідок вийшов з кафе, побачив ОСОБА_10 на сходах, він був у крові. В цей час ОСОБА_8 знаходився близько 20-30 метрів від їх кафе та у нього в руках був ніж, при цьому він викрикував, що всіх поріже. Свідок та інші його колеги, просили ОСОБА_8 викинути ніж. Будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ніхто не наносив та камінням у нього не кидали. Свідок бачив, як ОСОБА_8 , коли тікав із кафе, спіткнувся та впав у під`їзді. Свідок та інші його колеги ОСОБА_23 та ОСОБА_12 та ще хтось, кого свідок не пам`ятає, погналися за обвинуваченим ОСОБА_8 , бо хотіли його затримати.

Свідок ОСОБА_16 пояснив в суді першої інстанції, що 28.12.2024 він разом зі своїми колегами по роботі, знаходились на корпоративі в кафе « У Андрія» за адресою : м. Харків, проїзд Балашовський, 2. Приблизно о 19:00 год. свідок та ОСОБА_10 знаходились у місці для паління. Хтось з колег прибіг та сказав, що на вулиці бійка. Всі побігли на вулицю. Свідок побачив сутечку між обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та біля них ще хтось знаходився. Свідок мав намір їх розмирити, однак його відволікла його дружина. Далі, свідок бачив ОСОБА_10 , він тримався за груди, а потім побачив у руках ОСОБА_8 ніж. Самого нанесення удару потерпілому, свідок не бачив. Кров у потерпілого свідок побачив коли вже ОСОБА_10 знаходився у кареті швидкої допомоги. Вся подія відбувалась приблизно на відстані 5-7 метрів від їх кафе. ОСОБА_8 почав тікати, а свідок з іншими чоловіками стали його наздоганяти. Було слизько, ОСОБА_8 та свідок коли бігли, падали біля трамвайних рейок. Ще свідок бачив, як ОСОБА_8 падав на сходах у під`їзді. Тілесних ушкоджень свідок обвинуваченому не завдавав, каміння в нього не кидав, та не бачив, щоб хтось це робив.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, підтверджується відомостями наступних доказів.

З відомостей протоколу огляду місця події від 28.12.2024 із фототаблицею та відеозаписом до нього, оглянутими в судовому засіданні в суді першої інстанції, вбачається, що на відкритій ділянці місцевості, за адресою: м.Харків, Балашовський проїзд, 2 Б, поблизу кафе « У Андрія» виявлено та вилучено сліди РБК та шапку чорного кольору « Reebok».

Згідно відомостей протоколу огляду місця події від 28.12.2024 із фототаблицею та відеозаписом до нього, оглянутими в судовому засіданні в суді першої інстанції, що на відкритій ділянці місцевості, за адресою: м.Харків, вул. Георгія Тарасенко, поблизу будинку № 145, біля першого під`їзду, виявлено та вилучено металевий предмет за конструкцією схожий на ніж « балісонг», металевий ланцюжок жовтого кольору, сліди РБК (змиви), зв`язку ключів з двома брелками. Крім того, ОСОБА_8 надані пояснення щодо обставин події.

Відповідно до відомостей протоколу слідчого експерименту від 06.02.2025 за участю потерпілого ОСОБА_10 разом із стенограмою, фототаблицею та відеозаписом до нього, під час проведення цієї слідчої дії потерпілий вказав та повідомив обставини скоєння відносно нього кримінального правопорушення, зокрема зазначив, що 28.12.2024 він знаходився у кафе з колегами по роботі, де святкували Новий рік. Хтось з дівчат крикнув, що на вулиці відбувається бійка. Потерпілий вийшов на вулицю та побачив, що на землі лежали ОСОБА_9 і обвинувачений. Їх розняли. Потерпілий не бачив, щоб обвинуваченого хтось бив. ОСОБА_8 вивели за межі території кафе, у сторону проїжджої частини. ОСОБА_8 кричав та розмахував руками. Потерпілий побачив ніж у ОСОБА_8 в правій руці, звідки він його дістав потерпілий не бачив. Далі, потерпілий відчув удар та неодразу зрозумів що це був удар ножем. В час нанесення йому удару, потерпілий та ОСОБА_8 знаходились у положенні стоячи на відстані витягнутої руки, обличчям до обличчя . Удар ножем був нанесений замахом, з права на ліво та зверху до низу

Під час проведення слідчого експерименту від 13.02.2025 за участю свідка ОСОБА_12 , що вбачається з відомостей протоколу проведення цієї слідчої дії, стенограми, фототаблиці та відеозапису до протоколу, свідок вказав та повідомив обставини скоєння відносно ОСОБА_10 кримінального правопорушення. Зокрема, свідок зазначив, що 28.12.2024 він з колегами знаходились у приміщенні кафе. Вийшовши покурити на сходи, свідок побачив що неподалік сваряться люди. Вони стояли на друг від друга на відстані витягнутої руки. Далі він побачив, що чоловік, який стояв ближче до вул. Г.Тарасенка, почав розмахувати руками та наніс удар потерпілому ОСОБА_24 в область грудної клітини. Удар був здійснений з права на ліво та зверху до низу. Крім цього, свідок ОСОБА_12 вказав, що лезо ножа, який знаходився у руці ОСОБА_8 , під час нанесення ним удару потерпілому, знаходилось уверх від кістки руки.

Згідно відомостей протоколу проведення слідчого експерименту від 06.02.2025 за участю підозрюваного ОСОБА_8 , стенограмою до протоколу та фототаблицею, згідно до яких останній вказав та повідомив про обставини події та щодо спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а саме зазначив, що 28.12.2024 він зі своїм напарником по роботі ОСОБА_25 , зайшли до кафе пообідати, де також вживали алкогольні напої. Вийшли на вулицю палити, де почули музику з іншого кафе та вирішили піти туди. Біля кафе стояв чоловік, який повідомив що у кафе корпоратив . В цей момент вийшов інший чоловік з кафе та сказав, що хоче комусь розбити голову. Цей чоловік підійшов до ОСОБА_25 та почав знімати з нього окуляри. Обвинувачений сказав цьому чоловіку, щоб той спробував його бити, після чого цей чоловік несподівано наніс удар обвинуваченому. Обвинувачений від удару похилився та схопив цього чоловіка, після чого вони впали та лежачи на землі почали боротьбу. Їх розняйли та ОСОБА_26 зі своїм товаришем ОСОБА_25 пішли до свого кафе, однак не дійшовши до нього, вибіг натовп більше 10 чоловік, які почали йти на нього. ОСОБА_26 продовжував відходити, однак ці чоловіки продовжували йти за ним та почали його бити. Хто саме бив ОСОБА_26 не бачив, оскільки закривав обличчя та очі. Коли ОСОБА_26 зрозумів, що його можуть забити, він дістав ніж з метою відлякування. Ніж у нього знаходився у правій руці та він його держав так, щоб ніж побачили ці чоловіки та не підходили до нього. Однак чоловіки продовжували його бити з усіх сторін. ОСОБА_26 намагався від них відходити, та якісь два чоловіка, які були молодші за інших, кидали у нього каміння. Розбили голову та у нього пішла кров. Від крові в нього стали пекти очі , він махав ножем, відчув що наніс удар та видернув ніж. Удар був здійснений у ліву половину грудної клітини потерпілого. ОСОБА_26 намагався викликати ШМД, однак не міг згадати номер а потім побачив, що якісь жінки вже повідомляють по телефону про поранення. Далі ОСОБА_26 побачив, що інші чоловіки їдуть у його бік, у звязку з чим він направився додому. Біля під`їзду свого будинку, чоловіки його наздогнали та стали його бити. Обвинувачений прийшов у свідомість, коли вже приїхала поліція.

З відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.02.2025 за участю свідка ОСОБА_12 вбачається, що в ході проведення цієї слідчої дії останній впізнав ОСОБА_8 , який 28.12.2024 біля кафе за адресою: АДРЕСА_3 наніс ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Згідно відомостей протоколу огляду речового доказу від 19.02.2025, ОСОБА_8 впізнав ніж, яким він 28.12.2024 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Висновком експерта № 09-174/2025 від 31.01.2025, окрім іншого, встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_10 , 1991 р.н., з урахуванням даних із наданої медичної документації та у відповідь на поставлені питання, потерпілий мав наступні тілесні ушкодження: одне колото-різане поранення грудної клітині ліворуч, що проникає до грудної клітини. Дане поранення бере свій початок раною «лінійної форми, з рівними краями, гострими кутами» «по передній поверхні лівої половини груднної клітки в проекції 3 міжребер`я по середньоключичній лінії», розмірами «4x1см», «длінник рани ... 02.00 год до 07.00 год.». Раньовий канал направлений «медіально до низу» та ускладнилось розвитком лівобічного гемопневмотораксу. З приводу чого було проведено невідкладне оперативне втручання: ревізія раньового каналу, дренування плевральної порожнини за Бюлау зліва, первинна хірургічна обробка рани. Дане поранення утворились від одного ударно-травматичного впливу (із достатньою силою для утворення такого ушкодження) гострого предмету, що мав колючо-ріжучі властивості. Індивідуальні властивості травмуючої поверхні цього предмета не відобразилися або відсутній їх опис у наданій медичній документації. Стосовно строку утворення вищезазначеного ушкодження - воно могло бути отримане не пізніше дати звернення в лікувальну установу, де й було встановлене - 28.12.2024 року до КНП МКБЛ №17 ХМР, що не виключає можливості утворення даного поранення в строк та за обставин події, як й зазначено у фабулі постанови. За ступенем тяжкості: Встановлене гр. ОСОБА_10 , 1991 р.н., одне колото-різане поранення грудної клітині ліворуч, що проникає до грудної клітини відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (відповідно до п.п. 2.1.1.«а», 2.1.2, 2.1;3.«й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Згідно висновку експерта № 09-256/2025 від 10.02.2025, на підставі даних судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., відомих обставин справи, з урахуванням даних із наданої медичної документації та у відповідь на поставлені питання експерт прийшов до наступних висновків: Згідно наданої медичної документації, на момент госпіталізації 28.12.2024 року до КНП МКБЛ №17 ХМР, де після клінічного, лабораторних та інструментальних обстежень, а також оперативного втручання, у гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., було встановлено:одне колото-різане поранення грудної клітині ліворуч, що проникає до грудної клітини. Дане поранення бере свій початок раною «лінійної форми, з рівними краями, гострими кутами» «по передній поверхні лівої половини грудної клітки в проекції 3 міжребер`я по середньоключичній лінії», розмірами «4x1см»,«длінник рани ... 02.00год до 07.00 год.». Раньовий канал направлений «медіально до низу» та ускладнилось розвитком лівобічного гемопневмотораксу. З приводу чого було проведено невідкладне оперативне втручання: ревізія раньового каналу, дренування плевральної порожнини за Бюлау зліва, первинна хірургічна обробка рани. Дане поранення утворились від одного ударно-травматичного впливу (із достатньою силою для утворення такого ушкодження) гострого предмету, що мав колючо-ріжучі властивості. Індивідуальні властивості травмуючої поверхні цього предмета не відобразилися або відсутній їх опис у наданій медичній документації. Стосовно строку утворення вищезазначеного ушкодження - воно могло бути отримане не пізніше дати звернення в лікувальну установу, де й було встановлене - 28.12.2024 року до КНП МКБЛ №17 ХМР, що не виключає можливості утворення даного поранення в строк та за обставин події, як й зазначено у фабулі постанови. За ступенем тяжкості: Встановлене гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., одне колото-різане поранення грудної клітині ліворуч, що проникає до грудної клітини - відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (відповідно до п.п. 2.1.1.«а», 2.1.2, 2.1.3.«й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Взаємне розташування гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., та іншої особи на момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому могло бути будь-яким, за умови доступу травмуючих предметів до ділянки тіла, що ушкоджувалась. Формування колото-різаного поранення, як наслідок «падіння з висоти власного зросту» є вкрай малоймовірним. Показання потерпілого ОСОБА_10 , дані ним під час проведення слідчого експерименту від 06.02.2025р., в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині терміну та механізму утворення встановленого у нього одного колото-різаного поранення грудної клітині ліворуч, що проникає до грудної клітини від 1-го ударного впливу ножем в ділянку грудної клітини ліворуч. Показання підозрюваного ОСОБА_8 , дані ним під час проведення слідчого експерименту від 06.02.2025р., в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині терміну та механізму утворення встановленого у потерпілого ОСОБА_10 одного колото-різаного поранення грудної клітині ліворуч, що проникає до грудної клітини від 1-го ударного впливу ножем в ділянку грудної клітини ліворуч.

З висновку експерта № 09-285/2025 від 14.02.2025 вбачається, що на підставі даних судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., відомих обставин справи, з урахуванням даних із наданої медичної документації та у відповідь на поставлені питання експерт прийшов до наступних висновків: Згідно наданої медичної документації, на момент госпіталізації 28.12.2024 року до КНП МКБЛ №17 ХМР, де після клінічного, лабораторних та інструментальних обстежень, а також оперативного втручання, у гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., було встановлено: одне колото-різане поранення грудної клітині ліворуч, що проникає до грудної клітини. Дане поранення бере свій початок раною «лінійної форми, з рівними краями, гострими кутами» «по передній поверхні лівої половини грудної клітки в проекції 3 міжребер`я по середньоключичній лінії», розмірами «4x1см», «длінник рани ... 02.00год до 07.00 год.». Раньовий канал направлений «медіально до низу» та ускладнилось розвитком лівобічного гемопневмотораксу. З приводу чого було проведено невідкладне оперативне втручання: ревізія раньового каналу, дренування плевральної порожнини за Вюлау зліва, первинна хірургічна обробка рани. Дане поранення утворились від одного ударно-травматичного впливу (із достатньою силою для утворення такого ушкодження) гострого предмету, що мав колючо-ріжучі властивості. Індивідуальні властивості травмуючої поверхні цього предмета не відобразилися або відсутній їх опис у наданій медичній документації. Стосовно строку утворення вищезазначеного ушкодження - воно могло бути отримане не пізніше дати звернення в лікувальну установу, де й , було встановлене - 28.12.2024 року до КНП МКБЛ №17 ХМР, що не виключає можливості утворення даного поранення в строк та за обставин події, як й зазначено у фабулі даної Постанови.За ступенем тяжкості: Встановлене гр. ОСОБА_10 , 1991 р.н., одне колото-різане поранення грудної клітині ліворуч, що проникає до грудної клітини - відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (відповідно до п.п. 2.1.1.«а», 2.1.2, 2.1.3.«й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Взаємне розташування гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., та іншої особи на момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому могло бути будь-яким, за умови доступу травмуючих предметів до ділянки тіла, що ушкоджувалась. Показання свідка ОСОБА_12 , дані ним під час проведення слідчого експерименту від 13.02.2025р., в цілому не суперечать об`єктивним судово- медичним даним в частині терміну та механізму утворення встановленого у потерпілого ОСОБА_10 одного колото-різаного поранення грудної клітині ліворуч, що проникає до грудної клітини від 1-го ударного впливу ножем в ділянку грудної клітини ліворуч.

Згідно висновку експерта № 09-257/2025 від 10.02.2025, відповідно до якого: На підставі даних судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., відомих обставин справи, з урахуванням даних із наданої медичної документації та у відповідь на поставлені питання експерт прийшов до наступних висновків: Згідно наданої медичної документації, на момент госпіталіз. 28.12.2024 року до КНП МКБЛ №17 ХМР, де після клінічного, лабораторних та інструментальних обстежень, а також оперативного втручання, у гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., було встановлено: одне колото-різане поранення грудної клітині ліворуч, що проникає грудної клітини. Дане поранення бере свій початок раною «лінійної форми, з рівними краями, гострими кутами» «по передній поверхні лівої половини грудної клітки в проекції 3 міжребер`я по середньоключичній лінії», розмірами «4x1 см» «длінник рани ... 02.00год до 07.00 год.». Раньовий канал направлений «медіально до низу» та ускладнилось розвитком лівобічного гемопневмотораксу. З приводу чого було проведено невідкладне оперативне втручання: ревізія раньового каналу, дренування плевральної порожнини за Бюлау зліва, первинна хірургічна обробка рани. Дане поранення утворились від одного ударно-травматичного впливу ( із достатньою силою для утворення такого ушкодження) гострого предмету, що мав колючо-ріжучі властивості. Індивідуальні властивості травмуючої поверхні цього предмета не відобразилися або відсутній їх опис у наданій медичній документації. Стосовно строку утворення вищезазначеного ушкодження - воно могло бути отримане не пізніше дати звернення в лікувальну установу, де й було встановлене - 28.12.2024 року до КНП МКБЛ №17 ХМР, що не виключає можливості утворення даного поранення в строк та за обставин події, як й зазначено фабулі даної Постанови. За ступенем тяжкості: становлене гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., одне колото-різане порання грудної клітині ліворуч, що проникає до грудної клітини - відноситься категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (відповідно до п.п. 2.1.1.«а», 2.1.2, 2.1.3.«й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Враховуючи ТТХ наданого на дослідження ножа та морфологічну характеристику колото-різаного поранення, що було встановлено у гр. ОСОБА_10 ,1991 р.н., воно могло бути отримане, як наслідок одного травматичного впливу даного ножа.

Судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного вироку, також враховані висновки експертів № 15-12/13-Дм/25 від 27.01.2025 та № 15-12/16-Дм/2025 від 27.01.2025 з таблицями, належність та допустимість яких в якості доказів сторона захисту не оскаржує в своїх апеляційних скаргах, а тому колегія суддів не вважає за необхідне наводити зміст цих письмових доказів вдруге, які викладені у мотивувальній частині вироку у повному обсязі.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції також були досліджені речові докази речові докази у справі.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо критичної оцінки доводів сторони захисту про необхідність визнання недопустимими доказами протоколів огляду місця події від 28.12.2024, оскільки з долучених відеозаписів проведення цієї слідчої дії (т.1 арк.142, 152) вбачається, що під час проведення огляду місця події слідчим було проведено ряд слідчих дій, у тому числі огляд місцевості, виявлення та вилучення предметів, що мають значення у цьому кримінальному провадженні. Крім того, в ході проведення цієї слідчої ОСОБА_8 самостійно та добровільно надавав слідчому пояснення щодо події у цій справі та показував йому, де відбувалась подія та пояснював щодо виявлених предметів.

Порядок проведення огляду врегульовано положеннями ст. 237 КПК, відповідно до яких: з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних (ч. 1 ст. 237 КПК); для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів (ч. 3 ст. 237 КПК); особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду (ч. 4 ст. 237 КПК); при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду (ч. 5 ст. 237 КПК); при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження (ч. 7 ст. 237 КПК).

Наведених норм закону органом досудового розслідування дотримано.

Крім того, огляд місця події від 28.12.2024 було проведено за участю двох понятих та спеціаліста, які не мали будь-яких зауважень щодо проведення цієї слідчої дії, що підтверджується відомостями цих протоколів огляду місця події (т.1 арк.135-137, 143-145).

Крім того, у протоколах огляду місця події від 28.12.2024 також відсутні зауваження і від самого ОСОБА_8 .

Отже, огляд місця події у цій справі проведено з дотриманням вимог приписів статей 104, 106, 234, 237 КПК України, у зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, відсутні підстави для визнання протоколів огляду місця події від 28.12.2024 разом з фототаблицею та відеозапису до них недопустимими доказами, а тому апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 у цій частині є суб`єктивними та безпідставними.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що слідчим не долучено до матеріалів кримінального провадження відеозапис з камер відеоспостереження кафе, біля якого відбувалась подія у цій справі, колегія суддів зазначає, що матеріали кримінального провадження не підтверджується наявність таких відеозаписів, а сторона захисту, дотримуючись вимог ст.22 КПК України, не була позбавлена процесуальної можливості на збирання та подання цих доказів до суду, чим так і не скористалась.

Колегія суддів також критично ставиться до апеляційних доводів обвинуваченого про те, що у справі не було проведено судово-психіатричну експертизу, оскільки такі твердження повністю спростовуються відомостями матеріалів цього судового провадження, з яких вбачається, що 19.02.2025 була проведена відповідна експертиза, за наслідком якої складено висновок судово-психіатричного експерта №136 (т.2 арк.24-26).

Стосовно доводів сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та про необхідність кваліфікації його дій за ст. 124 КК України, які, на думку обвинуваченого та його захисника, не перевірив суд першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, стаття 124 КК України передбачає відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця. Діяння, визначене цією статтею, характеризується заподіянням шкоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень тому, хто посягає, під час захисту від суспільно небезпечного посягання, але з перевищенням меж необхідної оборони, тобто зазначена шкода явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 КК є обстановка вчинення злочину - перебування винного під час вчинення цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця.

У статті 36 КК України визначено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього підстави. Така підстава відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України характеризується двома елементами: учиненням особою суспільно небезпечного посягання та необхідністю його негайного відвернення або припинення.

Перший елемент підстави необхідної оборони Ї це наявність суспільно небезпечного посягання. Об`єктом суспільно небезпечного посягання можуть бути, зокрема, охоронювані законом права та інтереси іншої особи, тобто особи, яка хоч і була піддана посяганню, але сама їх не захищає і на захист якої стала інша особа. Істотною характеристикою суспільно небезпечного посягання є його наявність, тобто тривалість у часі, протягом якого тільки й можлива необхідна оборона.

Другий елемент, що характеризує підставу необхідної оборони, Ї це наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного посягання.

Існування підстави для необхідної оборони свідчить про те, що особа перебуває в стані необхідної оборони, тобто в неї виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом завдання шкоди тому, хто посягає. Таке право існує в особи лише протягом часу, коли вона перебуває в стані необхідної оборони. У разі якщо такий стан закінчився, то право на необхідну оборону припиняється. Якщо, незважаючи на це, особа все ж таки заподіює шкоду особі, що здійснювала суспільно небезпечне посягання, то вона підлягає кримінальній відповідальності за заподіяну шкоду на загальних підставах.

Суд першої інстанції, перевіривши доводи сторони захисту, проаналізувавши наявні у справі докази, дійшов висновку, що потерпілий чи інші особи суспільно небезпечного посягання на життя та здоров`я ОСОБА_8 , яке б могло викликати в останнього стан необхідної оборони та вимагало заподіяння колото-різаної рани, не вчиняв.

Належить також зазначити, що згідно висновків судово-медичної експертиз № 09-174/2025 від 31.01.2025, № 09-256/2025 від 10.02.2025, № 09-257/2025 від 10.02.2025 та № 09-285/2025 від 14.02.2025 колото-різане поранення грудної клітині ліворуч у потерпілого ОСОБА_10 утворились від ударно-травматичного впливу, що мав колючо-ріжучі властивості, із достатньою силою для утворення такого ушкодження.

При цьому, колегія суддів враховує, що потерпілий ОСОБА_10 та свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були безпосередньо допитані в суді першої інстанції і попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та введення суд в оману, не повідомили суду, що будь-хто з осіб, які були на місці події, вчиняв протиправні дії стосовно ОСОБА_8 , які могли б свідчити про наявність підстав у останнього для необхідної оборони.

Колегія суддів також бере до уваги, що усі вищезазначені особи повідомили під час свого допиту в суді першої інстанції, що після конфлікту свідка ОСОБА_9 з обвинуваченим ОСОБА_8 і до спричинення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , обвинуваченого ніхто не чіпав і не бив, каміння в нього не кидав та обвинувачений не попереджав нікого про можливе застосування ножа.

Тобто, на переконання колегія суддів, колото-різане поранення грудної клітини потерпілого ОСОБА_10 не могло утворитись від відмахування ножем, про що зазначає сторона захисту в своїх апеляційних скаргах, оскільки наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_8 , умисно завдаючи без будь-якого попередження удару в область грудної клітини зліва потерпілого, свідомо припускав такі можливі наслідки, як спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченого про те, що вищезазначені показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 є неправдивим, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки вони повністю узгоджуються з показанням свідка ОСОБА_14 , який є знайомим та колегою обвинуваченого ОСОБА_8 по роботі.

При цьому, стороною захисту не надано суду відомостей про те, що потерпілий та вищезазначені мали намір обмовити обвинуваченого чи не могли пам`ятати обставини події, очевидцями яких вони були.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст.7, ч. 1 ст.26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту у змагальному процесі не була позбавлена можливості також задавати потерпілим та свідкам питання, у тому числі, з метою підтвердження версії щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України.

Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, а тому апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.

Колегія суддів також зазначає, що потерпілий та свідки, що зазначені вище, ретельно допитувались під час судового розгляду в суді першої інстанції, вони надавали детальні показання щодо обставин, пов`язаних із вчиненими ОСОБА_8 інкримінованого злочину, попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів зазначені вище показання потерпілої та свідків.

З цих же підстав колегія суддів ставиться критично до апеляційних доводів обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду з тих підстав, що судом було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про витребування медичної документації для призначення відповідної судово-медичної експертизи щодо стану його здоров`я, оскільки жоден свідок, який був допитаний в суді першої інстанції, не повідомив суду обставин, які б свідчили про існування будь-якої реальної загрози життю та здоров`ю обвинуваченого з боку потерпілого або інших осіб, до моменту застосування обвинуваченим ножа та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Крім того, колегія суддів бере до уваги висновок судово-психіатричного експерта №136 від 19.02.2025, згідно якого, ОСОБА_8 на теперішній час страждає на хронічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної та наркотичної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2 арк.24-26).

Отже, з урахуванням відсутності належних доказів про спричинення обвинуваченому тілесних ушкоджень до інкримінованого йому злочину, зазначені обставини підлягають перевірці в межах іншого кримінального провадження, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

При цьому, під час апеляційного розгляду апеляційного розгляду прокурором надано суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000429 від 31.12.2024, з якого вбачається, що відомості до ЄРДР були внесені за заявою ОСОБА_8 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, що підтвердила сторона захисту у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, обставини спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень підлягають доказуванню в межах кримінального провадження №0000429 від 31.12.2024, під час проведення якого сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості звертатись до органу досудового розслідування та суду з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_8 , у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині також є безпідставною.

На думку колегії суддів, обвинуваченим та його захисником не наведено в їх апеляційних скаргах переконливих доказів щодо спростування правильності висновків суду, зазначених в оскаржуваному судовому рішенні на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 .

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце та спосіб вчинення злочину.

Належить також зазначити, що ч.2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 .

Тобто, апеляційні доводи сторони захисту не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а тому на переконання колегії суддів, така позиція апелянтів пов`язана з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданих апеляційних скарг в цій частині.

Отже, версія та доводи сторони захисту про незгоду з оскаржуваним вироком в частині визнанням ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині, а також неправильної правової кваліфікації дій обвинуваченого, на переконання колегії суддів, мають суто суб`єктивний і безпідставний характер.

Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлена кримінальна відповідальність за вчинені обвинуваченим дії, які суд правильно кваліфікував за ч.1 ст.121 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.

Так, кримінальне правопорушення за ч.1 ст.121 КК України, відповідно до класифікації за ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено, оскільки щирого каяття з боку обвинуваченого не вбачається.

Обставиною, яка обтяжує покарання, згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та у стані викликаному вживанням наркотичних засобів.

З відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він раніше не судимий, на момент скоєння злочину був працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, вживає наркотичні засоби, характеризується посередньо.

Згідно досудової доповіді органу пробації - Слобідського районного відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та дуже високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Зроблено наступний висновок: « Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість общину обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства ( у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції».

Висновком судово-психіатричного експерта №136 від 19.02.2025 встановлено, що ОСОБА_8 на теперішній час страждає на хронічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної та наркотичної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2 арк.24-26)

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного ОСОБА_8 покарання за вчинений тяжкого злочину за ч.1 ст.121 КК України у виді 6 років позбавлення волі, на думку колегії суддів, - є безпідставними, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та поданих апеляційних скарг, об`єктивно відсутні нові обставини, що пом`якшують призначене покарання та вказують на його невиправдану суворість і несправедливість.

Крім того, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12.07.2018 у справі № 745/398/16-к).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Колегія суддів враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільного небезпечності вчиненого злочину, вищезазначені відомості про особу обвинуваченого, а також враховує відсутність обставин, що пом`якшують покарання, і наявність обтяжуючої покарання обставини, та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства на строк, що призначений оскаржуваним вироком.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним, а також іншими особами, нових кримінальних правопорушень, а апеляційні доводи сторони захисту щодо явно несправедливого покарання є формальними, оскільки в своїх апеляційних скаргах сторона захисту фактично не обґрунтувала, у зв`язку з чим пом`якшення покарання може позитивно вплинути на процес виправлення обвинуваченого.

Отже, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, відомостей про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, що пом`якшують покарання, наявність обтяжуючої покарання обставини, фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, наведених в оскаржуваному вироку, на думку колегії суддів, призначення покарання ОСОБА_8 , в тому числі із застосовуванням положень ст.ст.69, 75 КК України, чи будь-якого іншого пом`якшення покарання, не буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, а також не буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , а також наданих стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Разом з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Слобідського районного суду м.Харкова від 22 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді :