КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2016/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна Приватного акціонерного товариства «Жміївське» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2025 року про арешт майна,

за участю:

представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2025 року частково задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2025 року.

Накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:005:0047; :01:005:0045; :02:016:0001; :02:018:0001; :01:001:0001; :01:005:0046; :03:009:0040; :02:012:0001, які на праві постійного користування перебувають у ПрАТ «Жміївське» (), землевласником яких є Іванківська селищна рада () - із встановленням заборони ПрАТ «Жміївське» () та Іванківської селищної ради () на здійснення будь-яких дій, пов`язаних із рубкою дерев, чагарників, зелених насаджень, їх заготівлею, пошкодженням, видаленням, переміщенням чи вивезенням, видаленням пнів на вказаних земельних ділянках.

Заборона, накладена цією ухвалою, не поширюється на ДП «СЛП «Київоблагроліс» та його структурні територіальні підрозділи, які мають право здійснювати на вказаних земельних ділянках законну господарську діяльність у сфері ведення лісового господарства відповідно до Лісового кодексу України, матеріалів лісовпорядкування та за наявності передбачених законодавством дозвільних документів.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ПрАТ «Жміївське» - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2025, скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2025 про арешт майна, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Київської обласної прокуратури та зняти накладений ухвалою від 14.11.2025 року арешт на земельні ділянки, які на праві постійного користування перебувають у ПрАТ «Жміївське», землевласником яких є Іванківська селищна рада, із встановленням заборони ПрАТ «Жміївське» та Іванківської селищної ради на здійснення будь-яких дій, пов`язаних із рубкою дерев, чагарників, зелених насаджень, їх заготівлею, пошкодженням, видаленням, переміщенням чи вивезенням, видаленням пнів на вказаних земельних ділянках.

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що обов`язковою умовою, яка обгрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є наявність достатніх підстав, передбачених нормами КПК України. При цьому обов?язок доведення існування зазначеної умови КПК покладається на особу, яка звернулась з клопотанням про арешт майна, обов?язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю, який розглядає клопотання.

Зазначає, що не може погодитись з висновками суду, взятими до уваги при винесенні оскаржуваної ухвали, в силу чого апелянт вважає що вказана ухвала підлягає скасуванню, подібно як і накладений арешт, й існують достатні підстави для прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні внесеного стороною обвинувачення клопотання про арешт майна з огляду на наступне.

Адвокат вказує, що в даному випадку вбачається невідповідність земельних ділянок критеріям речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України.

Об`єктом злочину є встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елемента навколишнього природнього середовища.

Предметом злочину є дерева і чагарники, які ростуть у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, у заповідниках або на територіях та об`єктах природньо-заповідного фонду.

З об`єктивної сторони злочин виражається у незаконній порубці дерев і чагарників. Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом. При цьому зміст умислу винного у разі незаконної порубки у заповідниках, на територіях та об`єктах природньо-заповідного фонду або в інших особливо охоронюваних містах включає усвідомлення відповідного статусу цих об`єктів.

Тобто, в даному випадку, земельні ділянки, на які накладено арешт ухвалою Святошинського районного суду м. Києва, не є об`єктом вказаного злочину, та тим паче не є предметом цього злочину, а тому визнання земельних ділянок, які на праві постійного користування перебувають у ПрАТ «Жміївське», землевласником яких є Іванківська селищна рада, речовими доказами, є штучним та не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, арешт з метою збереження речових доказів має сенс лише тоді, коли об`єкт може зникнути, бути знищеним, або зміненим, тоді як земельні ділянки є нерухомим майном, яке належить Іванківській селищній раді, і їх правовий статус не змінюється від факту порубки дерев.

Також представник власника майна зазначає, що суд не вказав, які конкретно ознаки речового доказу притаманні земельним ділянкам, якщо предметом злочину є дерева.

Надавши перевагу ДП «СЛП Київоблагроліс» перед ПрАТ «Жміївське», суддя фактично вирішив земельний спір, чим вийшов за межі своїх повноважень.

Тобто в частині надання права ДП СЛП «Київоблагроліс» здійснювати господарську діяльність на арештованих ділянках є незаконною, оскільки це прямо суперечить меті арешту, фактично вирішує господарський спір про право користування, що не належить до компетенції слідчого судді, та створює дискримінаційні переваги для однієї сторони, порушуючи право постійного користувача - ПрАТ «Жміївське» та власника земель - Іванківської селищної ради.

Аналізуючи ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 14.11.2025 у справі №759/26741/25 (з тексту, що міститься в ЄДРСР) представник власника майна констатує, що існує істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), а саме: порушення принципу змагальності та рівності сторін, невідповідність ухвали вимогам законності та обгрунтованості (ст. 370 КПК України) та недотримання вимог щодо співмірності (ст. 173 КПК України), вихід слідчого судді за межі повноважень.

Висновки суду, не відповідають фактичним обставинам (ст. 411 КПК України), а саме: хибний висновок про відсутність правонаступництва; невідповідність кількості «накладених» ділянок та арештованих; передчасний висновок про «накладку» координат; ігнорування статусу земель комунальної власності; відсутність підтвердження статусу «речового доказу згідно з ст. 98 КПК України».

З урахуванням викладеного, апелянт вказує, що ухвала слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 14.11.2025 у справі №759/26741/25 підлягає скасуванню.

В судове засідання не з`явились власник майна та прокурор, про дату, час та місце судового засідання їх повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна та прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна ПрАТ «Жміївське» - адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся 14.11.2025 без виклику власника майна або його представника.

Копію ухвали представником власника майна отримано не було, а апеляційну скаргу було подано 30.12.2025, та зареєстровано канцелярією Київського апеляційного суду 13.01.2026 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника власника майна про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням ГУНП в Київській області за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000081 від 27.02.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 246, ч. 1 ст. 246 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що 26.02.2025 у 5, 7 та 8 виділі 27 кварталу Димарського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс», які розташовані неподалік с. Поталіївка Вишгородського району Київської області, невстановлені особи здійснили незаконну порубку деревини. Оглядом на місцевості зафіксовано наявність пнів від дерев породи Береза та Вільха, залишків крон, наявність спеціального вантажного автомобіля, в кузові якого знаходилась деревина породи Береза в колодах.

Відповідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи загальний розмір шкоди, спричинений внаслідок порубки дерев у виділах 5, 7, 8 кварталу 27 Димарського лісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс» становить 8 446 133,67 грн, що є істотною шкодою.

Відповідно до матеріалів лісовпорядкування ДП «СЛП «Київоблагроліс» станом на 2022 рік землі виділів 5, 7, 8 кварталу 27 Димарського лісництва накладаються на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0035 (площею 37,56 га) та :02:020:0019 (площею 10,6 га). У зазначених виділах кварталу 27 Димарського агролісництва затаксовані лісові масиви, вік яких починається з 1967 року.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно СГВК «Мусійки» має на праві власності наступні земельні ділянки: 1) :02:007:0047;

2) :02:007:0049; 3) :02:007:0048; 4) :02:007:0046;

5) :02:011:0023; 6) :02:011:0024; 7) :01:006:0025;

8) :02:010:0039; 9) :01:007:0049; 10) :01:005:0073;

11) :02:003:0002; 12) :01:001:0018; 13) :02:011:0015;

14) :02:007:0042; 15) :02:005:0002; 16) :02:001:0035; 17) :02:002:0035; 18) :02:007:0034; 19) :01:002:0014.

При цьому, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:007:0047, :02:007:0049, :02:007:0048, :02:007:0046 утворені внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:007:0035, право власності на яку СГВК «Мусійки» набуло 21.12.2018.

Земельні ділянки з кадастровими номерами :02:011:0023, :02:011:0024 утворені внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:011:0016, право власності на яку СГВК «Мусійки» набуло 21.12.2018.

Відповідно до матеріалів ВО «Укрдержліспроект», ДП «СЛП «Київоблагроліс» та показів свідка в.о. головного лісничого ДП «СЛП «Київоблагроліс» ОСОБА_8 , земельні ділянки з кадастровими номерами :02:010:0039, :02:011:0015, :02:001:0035, :02:002:0035, :01:002:0014 накладаються на земельні ділянки лісогосподарського призначення ДП «СЛП «Київоблагроліс».

Відповідно до інформації в Державному земельному кадастрі, Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (далі - Технічна документація), на підставі якої зареєстровані вказані земельні ділянки розроблялася наступними сертифікованими інженерами-землевпорядниками: ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_12 .

На підставі вказаної технічної документації було зареєстровано зазначені земельні ділянки, щодо яких у подальшому вчинявся ряд інших реєстраційних дій.

Відповідно до відомостей ДРПП, СГВК «Мусійки» набуло право власності на вказані земельні ділянки на підставі наступних документів: Рішення Мусійківської сільської ради № 20 від 13.12.1995.

Відповідно до вказаного рішення, копія якого завантажена у ДРПП, яке винесене 6 сесією 22 скликання Мусійківською сільською радою народних депутатів Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Ватутіна передано у колективну власність земельну ділянку розміром 3 801 га.

Виписка з рішення загальних зборів уповноважених працівників трудового колективу КСП ім. Ватутіна, протокол № 1 від 11.01.2000.

Зазначеним рішенням зборів на базі КСП ім. Ватутіна створено сільськогосподарський виробничий кооператив «Мусійки» - правонаступник бувшого КСП ім. Ватутіна. Головою загальних зборів КСП ім. Ватутіна зазначено ОСОБА_13 , який на даний час є керівником СГВК «Мусійки», державний акт на право власності на землю, серія та номер: КВ № 7, виданий 24.05.1996, видавник: Мусійківська сільська рада. При цьому серед завантажених сканованих копій документів у ДРПП для реєстрації права власності використано Державний акт на право колективної власності на землю, який має Серію «КВ», номер Державного акта відсутній, та виданий він для КСП ім. Ватутіна відповідно до рішення 4 сесії 22 скликання Мусійківської сільської ради народних депутатів від 13.12.1995 на землю площею 2 757,2 га, при цьому номер рішення не зазначено.

При цьому, у заявах про державну реєстрацію прав власності на вказані земельні ділянки, як суб`єкт звернення до державного реєстратора зазначена лише юридична особа, яка звертається для реєстрації права власності - СГВК «Мусійки», без заповнення відомостей про Заявника. Враховуючи викладене, при проведенні державної реєстрації прав власності на вказані земельні ділянки порушено вимоги п. 6 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (далі - Порядок № 1141) та п. 8 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Відповідно до п. 10 Порядку № 1127, під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор виготовляє скановані копії документів, поданих заявником для проведення державної реєстрації прав у паперовій формі, з дотриманням вимог, передбачених Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (Офіційний вісник України, 2011 р., № 86, ст. 3145; 2018 р., № 52, ст.1827), та долучає їх до відповідної заяви.

Відповідно до п. 7 Порядку № 1141, формування заяв у сфері державної реєстрації прав у базі даних заяв здійснюється шляхом внесення відомостей про: документи та/або відомості про документи, подані для державної реєстрації прав (за наявності).

У заявах СГВК «Мусійки» не вказані документи та/або відомості про документи, подані для державної реєстрації прав (за наявності), що передбачено п. 7 Порядку № 1141, однак державний реєстратор завантажив вищевказані документи для реєстрації права власності.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 28 від 15.04.1993, до державного акта на право колективної власності на землю додається список громадян - членів колективного сільськогосподарського кооперативу або товариства. Однак, серед документів, які використано для державної реєстрації права власності, відсутній список громадян (членів) до Державного акта від 24.05.1996. Також, п. 2.7 цієї Інструкції визначено, що нумерування всіх бланків державних актів здійснюється окремо по кожному району Республіки Крим, областей, місту обласного підпорядкування, а в містах з районним поділом - по кожному району. Кожна форма державного акта повинна мати окрему нумерацію, починаючи з одиниці. З огляду Державний акт від 24.05.1996 - його нумерація фактично відсутня.

Реєстрацію прав власності за СГВК «Мусійки» на вищевказані земельні ділянки та прийняття відповідних заяв, документів здійснювали такі державні реєстратори:

- ОСОБА_14 , Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області

- ОСОБА_15 , Богданівська сільська рада Яготинського району Київської області.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, власником СГВК «Мусійки» () є ОСОБА_16 , керівником ОСОБА_13 .

Крім того у вказаному реєстрі відсутні такі відомості щодо СГВК «Мусійки»: дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа; дані про юридичних осіб - правонаступників. Тобто відомості про те, що СГВК «Мусійки» є правонаступником КСП ім. Ватутіна не зареєстровані.

З огляду на вище викладене, є достатні підстави вважати, що посадові особи СГВК «Мусійки», державні реєстратори Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області ОСОБА_14 та Богданівської сільської ради Яготинського району Київської області ОСОБА_15 , зловживаючи службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи у вигляді права власності на земельні ділянки, використали документи, що не відповідають встановленим вимогам законодавства, на підставі яких, діючи всупереч визначеному порядку, вчинили дії з реєстрації права власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення, при цьому дозвіл на приватизацію земельних ділянок лісокористувачем в особі ДП «СЛП «Київоблагроліс» не надавався, чим спричинили тяжкі наслідки.

Також, відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно СГВК «Мусійки» має на праві постійного користування наступні земельні ділянки: 1) :02:002:0050; 2) :02:010:0049; 3) :02:020:0020; 4) :02:020:0019; 5) :02:020:0021; 6) :02:002:0040; 7) :02:011:0018; 8) :02:010:0048; 9) :02:010:0055; 10) :01:003:0111; 11) :02:009:0016; 12) :01:006:0067; 13) :01:006:0057; 14) :01:004:0077; 15) :01:004:0076; 16) :02:001:0046; 17) :01:004:0078.

Право постійного користування за вказані земельні ділянки зареєстровано 19.06.2025 державним реєстратором Медвинської сільської ради ОСОБА_17 .

Відповідно до інформації в Державному земельному кадастрі, Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (далі - Технічна документація), на підставі якої зареєстровані вказані земельні ділянки розроблялася землевпорядною організацією ТОВ «Київзем».

На підставі вказаної технічної документації було зареєстровано зазначені земельні ділянки, щодо яких у подальшому вчинявся ряд інших реєстраційних дій.

Відповідно до відомостей ДРПП, документами, які стали підставою для реєстрації права постійного користування є Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002194, виданий 24.05.1996 Мусійківською сільською радою.

До державного реєстратора ОСОБА_17 із заявами про реєстрацію права постійного користування на вказані земельні ділянки за СГВК «Мусійки» звертався керівник ОСОБА_13 .

У документах, поданих із заявами, зазначено зокрема: Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002194, виданий 24.05.1996 Мусійківською сільською радою; Рішення про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та надання її у постійне користування: Серія та номер документа: 577, дата документа: 23.10.2020, видавник: Мусійківська сільська рада.

Одночасно із реєстрацією права постійного користування на земельні ділянки за СГВК «Мусійки», державний реєстратор ОСОБА_17 вчинив реєстраційні дії з реєстрації права власності на вказані земельні ділянки за Іванківською селищною радою ().

При цьому, відповідно до завантажених державним реєстратором сканованих копій документів, наявних у ДРІ, встановлено наступне.

Рішенням Мусійківської сільської ради № 577 від 23.10.2020 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі сільськогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні СГВК «Мусійки».

Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002194 виданий 24.05.1996 Мусійківською сільською радою народних депутатів для колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна відповідно до рішення 4 сесії 22 скликання (номер рішення не зазначено) Мусійківської сільської ради народних депутатів від 13.12.1995 на землю площею 1 033,8 га.

Жодних документів, які свідчать про правонаступництво прав КСП ім. Ватутіна за СГВК «Мусійки», державним реєстратором не прийнято.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, власником СГВК «Мусійки () є ОСОБА_16 , керівником ОСОБА_13 .

Крім того у вказаному реєстрі відсутні такі відомості щодо СГВК «Мусійки»: дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа; дані про юридичних осіб - правонаступників. Тобто відомості про те, що СГВК «Мусійки» є правонаступником КСП ім. Ватутіна, не зареєстровані.

Крім того, відповідно до матеріалів ДП «СЛП «Київоблагроліс», ВО «Укрдержліспроект» та показів свідка в.о. головного лісничого ДП «СЛП «Київоблагроліс» ОСОБА_8 земельні ділянки з кадастровими номерами: 1) :02:002:0050; 2) :02:010:0049; 3) :02:020:0020; 4) :02:020:0019; 5) :02:020:0021; 6) :02:011:0018; 7) :02:010:0048; 8) :01:003:0111; 9) :02:009:0016; 10) :01:006:0067; 11) :01:006:0057; 12) :01:004:0077; 13) :01:004:0076; 14) :02:001:0046; 15) :01:004:0078 накладаються на земельні ділянки лісогосподарського призначення ДП СЛП «Київоблагроліс».

Крім того, відповідно до інформації ДП «СЛП «Київоблагроліс», останнє не надавало та не погоджувало жодним фізичним та юридичним особам дозволів на вилучення чи відчуження вказаних земельних ділянок у власність.

З огляду на вище викладене, є достатні підстави вважати, що посадові особи СГВК «Мусійки», державний реєстратор Медвинської сільської ради у Білоцерківському районі Київської області ОСОБА_17 , зловживаючи службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи у вигляді права постійного користування на земельні ділянки, використали документи, що не відповідають встановленим вимогам законодавства, на підставі яких, діючи всупереч визначеному порядку, вчинили дії з реєстрації права постійного користування на земельні ділянки лісогосподарського призначення, при цьому дозвіл на приватизацію земельних ділянок лісокористувачем в особі ДП «СЛП «Київоблагроліс» не надавався, чим спричинив тяжкі наслідки.

Крім того, ПрАТ «Жміївське» () на праві постійного користування має земельні ділянки з наступними кадастровими номерами у Вишгородському районі Київської області: 1) :01:005:0047; 2) :01:005:0045; 3) :02:016:0001; 4) :02:018:0001; 5) :01:001:0001; 6) :01:005:0046; 7) :03:009:0040; 8) :02:012:0001.

Вказані земельні ділянки на праві приватної власності належать Іванківській селищній раді ().

Право постійного користування на земельні ділянки зареєстрував державний реєстратор Пристоличної сільської ради в Бориспільському районі Київської області ОСОБА_18 .

Відповідно до інформації в Державному земельному кадастрі, Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (далі - Технічна документація), на підставі якої зареєстровані вказані земельні ділянки, розроблялася землевпорядними організаціями ТОВ «ФЕОДАЛ ПРОЕКТ», ТОВ «Українська експертна група», сертифікованими інженерами-землевпорядниками ФОП ОСОБА_19 . Окремо щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:018:0001 розроблялась Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок (23.02.2012, розробник не зазначений), та щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0001 розроблялась Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок (23.02.2012, КОФ ДП «Центр ДЗК» ІРВВ).

На підставі вказаної технічної документації було зареєстровано зазначені земельні ділянки, щодо яких у подальшому вчинявся ряд інших реєстраційних дій.

Одночасно із реєстрацією права постійного користування на земельні ділянки за ПрАТ «Жміївське», державний реєстратор ОСОБА_18 вчинила реєстраційні дії з реєстрації права власності на вказані земельні ділянки за Іванківською селищною радою ().

Із заяви про реєстрацію права постійного користування на земельні ділянки до державного реєстратора звертався керівник ПрАТ «Жміївське» ОСОБА_20 .

На земельні ділянки право постійного користування за ПрАТ «Жміївське» зареєстровано на підставі Державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, що видані 05.06.2012 у свою чергу на підставі рішення Жміївської сільської ради № 7 від 30.07.1996 та рішення 4 сесії 22 скликання Мусійківської сільської ради від 13.12.1996 (без зазначення номеру рішення), а також на підставі наказу Фонду державного майна України по Київській області від 20.01.2000, рішення загальних зборів акціонерів протокол № 1 від 22.06.2011.

Відповідно до статуту ПрАТ «Жміївське» раніше мало назви ПАТ «Жміївське», ВАТ «Жміївське», останнє засноване шляхом перетворення державного підприємства хмелерадгоспу імені Дзержинського.

Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПрАТ «Жміївське» зареєстроване 06.03.2000. При цьому дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа; дані про юридичних осіб - правонаступників, відсутні. Тобто відомості про те, що ПрАТ «Жміївське» є правонаступником державного підприємства хмелерадгоспу імені Дзержинського не зареєстровані.

Таким чином, оскільки рішення, на підставі яких видано державні акти - винесені у 1996 році, тобто фактично до державної реєстрації юридичної особи ПрАТ «Жміївське», є достатні підстави, що у вказаних рішенням користувачем земельних ділянок є інший суб`єкт - державне підприємство хмелерадгоспу імені Дзержинського, правонаступником якого себе позиціонує ПрАТ «Жміївське».

З огляду на вказане у Державному акті рішення Мусійківської сільської ради, воно є аналогічним з рішенням, яке вказане у Державних актах, які видані для СГВК «Мусійки». Окрім того, відповідно до опису меж, які вказані у державних актах, виданих для СГВК «Мусійки» (КСП імені Ватутіна) та ПрАТ «Жміївське», їх земельні ділянки є суміжними між собою.

Відповідно до інформації ВО «Укрдержліспроект», ДП «СЛП «Київоблагроліс» та показів свідка в.о. головного лісничого ДП «СЛП «Київоблагроліс» ОСОБА_8 , земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:0045, :02:016:0001, :02:018:0001, :01:001:0001, :01:005:0046, :02:012:0001 накладаються на земельні ділянки лісогосподарського призначення ДП «СЛП «Київоблагроліс», де виявлено незаконну порубку дерев породи Вільха, Берест, Береза.

З огляду на вище викладене, є достатні підстави вважати, що посадові особи ПрАТ «Жміївське» використали документи щодо права постійного користування на землі, які видавалися для раніше діючого державного підприємства хмелерадгоспу імені Дзержинського, із залученням сертифікованих інженерів-землевпорядників, посадових осіб управління Держкомзему у Іванківському районі, Пристоличної сільської ради в Бориспільському районі Київської області, а саме державного реєстратора ОСОБА_18 , зловживаючи службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи у вигляді права постійного користування на земельні ділянки, використали документи, що не відповідають встановленим вимогам законодавства, на підставі яких, діючи всупереч визначеному порядку, вчинили дії з реєстрації права постійного користування на земельні ділянки лісогосподарського призначення, при цьому дозвіл на відчуження земельних ділянок лісокористувачем в особі ДП «СЛП «Київоблагроліс» не надавався, чим спричинили тяжкі наслідки.

Також, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що розроблена Технічна документація не містить відомостей про наявні насадження дерев на земельних ділянках, таким чином, вона була розглянута державними кадастровими реєстраторами та на її підставі зареєстровано земельні ділянки.

Водночас, з урахуванням викладеного, є достатні підстави вважати, що зазначені вище земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення, рішення про припинення права користування на які, в порядку передбаченому законодавством, не приймалися.

Постановою слідчого від 31.10.2025 року, земельні ділянки, які на праві постійного користування перебувають у ПрАТ «Жміївське», землевласником яких є Іванківська селищна рада, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2025 року.

07.11.2025 року прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на майно з метою збереження речових доказів, а саме земельні ділянки з кадастровими номерами: 1) :01:005:0047; 2) :01:005:0045; 3) :02:016:0001; 4) :02:018:0001; 5) :01:001:0001; 6) :01:005:0046; 7) :03:009:0040; 8) :02:012:0001, які на праві постійного користування перебувають у ПрАТ «Жміївське» (), землевласником яких є Іванківська селищна рада (), із позбавленням права ПрАТ «Жміївське» () та Іванківської селищної ради () на відчуження, розпорядження та користування цим майном, в тому числі шляхом встановлення заборони на здійснення будь-яких дій, пов`язаних із рубкою дерев, чагарників, зелених насаджень, їх заготівлею, пошкодженням, видаленням, переміщенням чи вивезенням, видаленням пнів на вказаних земельних ділянках та постановити, що заборона, застосована ухвалою слідчого судді, не поширюється на ДП «СЛП «Київоблагроліс» та його структурні територіальні підрозділи, які мають право здійснювати на вказаних земельних ділянках законну господарську діяльність у сфері ведення лісового господарства відповідно до Лісового кодексу України, матеріалів лісовпорядкування та за наявності передбачених законодавством дозвільних документів.

Клопотання прокурор мотивував тим, що на даний час у кримінальному провадженні проводиться комплексна судова експертиза з питань землеустрою та земельно-технічна експертиза з метою визначення, чи накладаються вищевказані земельні ділянки на землі лісогосподарського призначення ДП СЛП «Київоблагроліс» та чи розроблена та технічна документація відповідно до вимог діючого законодавства.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_21 земельні ділянки визнано речовими доказами, оскільки останні зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметом кримінальних правопорушень.

Таким чином, прокурор зазначає, що з метою збереження речових доказів, під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказані земельні ділянки, із позбавленням права ПрАТ «Жміївське» (код ЕДРПОУ 00846122) та Іванківської селищної ради () на відчуження, розпорядження та користування цим майном, в тому числі шляхом встановлення заборони на здійснення будь-яких дій, пов?язаних із рубкою дерев, чагарників, зелених насаджень, їх заготівлею, пошкодженням, видаленням, переміщенням чи вивезенням, видаленням пнів на вказаних земельних ділянках. При цьому постановити, що заборона, застосована ухвалою слідчого судді, не поширюється на ДП «СЛП «Київоблагроліс» та його структурні територіальні підрозділи, які мають право здійснювати на вказаних земельних ділянках законну господарську діяльність у сфері ведення лісового господарства відповідно до Лісового кодексу України, матеріалів лісовпорядкування та за наявності передбачених законодавством дозвільних документів.

Застосування вказаних заборон є необхідним для досягнення завдань, визначених ст. 2 КПК України, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а саме земельних ділянок та безпосередньо лісових насаджень, що на них знаходяться, внаслідок злочинних дій вищевказаних осіб, які незаконно заволоділи даними земельними ділянками, організували порубку дерев, чим причинили шкоду довкіллю.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2025 року частково задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2025 року.

Накладено арешт на земельні ділянки кадастровими номерами: :01:005:0047; :01:005:0045; :02:016:0001; :02:018:0001; :01:001:0001; :01:005:0046; :03:009:0040; :02:012:0001, які на праві постійного користування перебувають у ПрАТ «Жміївське» (), землевласником яких є Іванківська селищна рада () - із встановленням заборони ПрАТ «Жміївське» () та Іванківської селищної ради () на здійснення будь-яких дій, пов`язаних із рубкою дерев, чагарників, зелених насаджень, їх заготівлею, пошкодженням, видаленням, переміщенням чи вивезенням, видаленням пнів на вказаних земельних ділянках.

Заборона, накладена цією ухвалою, не поширюється на ДП «СЛП «Київоблагроліс» та його структурні територіальні підрозділи, які мають право здійснювати на вказаних земельних ділянках законну господарську діяльність у сфері ведення лісового господарства відповідно до Лісового кодексу України, матеріалів лісовпорядкування та за наявності передбачених законодавством дозвільних документів.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя встановив, що зазначене в клопотанні майно, а саме земельні ділянки з номерами: :01:005:0047; :01:005:0045; :02:016:0001; :02:018:0001; :01:001:0001; :01:005:0046; :03:009:0040; :02:012:0001, які на праві постійного користування перебувають у ПрАТ «Жміївське» (), землевласником яких є Іванківська селищна рада (), підпадає під ознаки речових доказів, оскільки вказані земельні ділянки зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та, в тому числі, може бути предметом кримінальних правопорушень.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню, псуванню, пошкодженню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу власника майна з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів апеляційної скарги представника власника майна ПрАТ «Жміївське» - адвоката ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні шляхом їх відчуження або передачі іншій особі і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення про те, що арештоване майно може містити інформацію, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та могло бути предметом злочину, а тому зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про відсутність будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення за допомогою вказаних земельних ділянок є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу власника майна з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Твердження апелянта про те, що арештоване майно, а саме земельні ділянки з номерами: :01:005:0047; :01:005:0045; :02:016:0001; :02:018:0001; :01:001:0001; :01:005:0046; :03:009:0040; :02:012:0001, які на праві постійного користування перебувають у ПрАТ «Жміївське» (), землевласником яких є Іванківська селищна рада (), не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не відповідає вимогам речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що дане майно може бути предметом кримінального правопорушення, може містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про перешкоджання господарській діяльності та неспівмірність обмеження прав власника майна завданням кримінального провадження шляхом заборони вчинення певних дій відносно вказаного майна, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження. При цьому колегія суддів звертає увагу, що накладена слідчим суддею заборона стосувалася виключно заборони здійснення будь-яких дій, пов`язаних із рубкою дерев, чагарників, зелених насаджень, їх заготівлею, пошкодженням, видаленням, переміщенням чи вивезенням, видаленням пнів на вказаних земельних ділянках, та не створює, таким чином, жодних перешкод іншій законній господарській діяльності ПрАТ «Жміївське» та Іванківській селищній раді на вказаних земельних ділянках.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна Приватного акціонерного товариства «Жміївське» - адвокату ОСОБА_22 строк на апеляційне оскарження ухвали.

Апеляційну скаргу представника власника майна Приватного акціонерного товариства «Жміївське» - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4