ВИРОК
27 листопада 2025 року місто Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
секретарів судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ( цивільного відповідача) ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
представника потерпілого та цивільного позивача - ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не є інвалідом, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 286-1 КК України,
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.
Так, 26.02.2024, близько 18 години 25 хвилин, точного часу не встановлено, водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Маzdа 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , без увімкнених фар ближнього (дальнього) світла, та рухаючись автомобільною дорогою Р-19 зі сполученням Фастів-Київ у Фастівському районі Київської області, в напрямку автомобільної дороги Київ-Одеса, по мірі наближення до перехрестя що здійснює напрямок руху в бік села Оленівка, а саме на відстані 1 км + 800 м від його початку, в порушення: п. 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3.6) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 2.9 а) ПДР України, згідно з яким «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»; п. 12.1 ПДР України згідно з яким «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.п. б) п. 12.9 ПДР України згідно з яким «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»; п.п. а) п. 19.1. ПДР України згідно з яким «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла»; п.п. б) п. 31.6. ПДР України згідно з яким «забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів», не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, проявив необережність у виді кримінальної протиправної самовпевненості, не врахував дорожню обстановку, в наслідок чого не впорався з керуванням вище вказаного транспортного засобу та допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення даного транспортного засобу з автомобілем марки «Тоуоta Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по даній автомобільній дорозі в напрямку м. Фастів.
Внаслідок описаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого перелому основи фаланги 1 пальця правої стопи, закритого перелому основи 5 плюсневої кістки лівої стопи.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.1 ПДР України перебувають в прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив суду, що 26.02.2024 між 18 год. та 19 год., у темну пору доби, він керував автомобілем Мазда 6 будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння та допустив заїзд на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з іншим транспортним засобом автомобілем Тойота Рав 4, який їхав йому на зустріч. Зауважив, що можливо керував тоді автомобілем з вимкненими фарами (точно не пам`ятає). Того дня, до того як сів за кермо автомобіля, він вживав алкогольні напої. Після скоєння ДТП він залишився на місці події, був при цьому без свідомості. Вже пізніше, оскільки автомобіль, яким він керував, був пошкоджений, його вирізали з салону цього автомобіля. Внаслідок ДТП у нього був перелом ноги, а тому з місця події його забрала карета швидкої допомоги. У вчиненому щиро розкаявся, цивільний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнав у повному обсязі, збитки завдані вчиненням кримінального правопорушення зобов`язався відшкодувати у повному обсязі, проте шкоду планує виплатити частинами, певними платежами.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що 26.02.2024 близько 18 год. 30 хв. він разом з дружиною ОСОБА_8 їхав на власному автмобілі Тойота Рав 4 з м. Києва у м. Фастів. Він був за кермом вказаного автомобіля. Подія сталася на автодорозі між с. Митниця та м. Фастовом. На той момент була темна пора доби, всі автомобілі рухалися з увімкеними фарами. Інший автобіль він побачив за секунду до зіткнення. Вказаний автомобіль рухався на зустріч по його ( ОСОБА_7 ) полосі руху, без увімкнених фар. Він на той момент встиг лише різко вивернути кермо вправо. Зіткнення відбулось в переднюю ліву сторону автомобіля, яким він керував. Після зіткнення, автомобіль, яким він керувавав, зробив декілька повних обертів та з`їхав таким чином в кювет. Після чого, він намагався самостійно вибратися з салону автомобіля і йому вдалося це зробити незважаючи на те, що у нього були зламані обидві ноги. Вибирався він з автомобіля через задні праві двері. Потім він відчинив двері зі сторони дружини, у якої було повністю закривавлене обличчя. Надалі люди, які їхали в той час по дорозі, викликали швидку допомогу. Дружину вони тоді не чіпали, оскільки вона періодично втрачала свідомість, у неї сильно боліла спина, а тому вони думали, що це перелом хребта. Щодо шкоди завданої ушкодженням здоров`я, яка зазначена у цивільному позові, повідомив, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями йому робили операцію, а тому це вартість офіційних мінімальних платежів, які він робив у зв`язку з проведеною операцією. Щодо моральної шкоди зауважив, що неодноразово возив дружину до лікарів, на масажі та до інших спеціалістів, які призначали відповідне лікування. Сума, вказана у цивільному позові, відповідно не покриває всі витрати, які були понесені ними у зв`язку з ДТП. До того ж наголосив, що після події його психологічний стан був дуже пригнічений, проте на сьогоднішній день його стан нормальний.
Допитана в судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_8 суду пояснила, що 26.02.2024 вона поверталась з чоловіком ОСОБА_7 з м. Києва в м. Фастів, їхали вони на власному автомобілі Тойота Рав 4. Так, близько 18 год. 30 хв. проїждаючи по автодорозі між с. Митниця та м. Фастів, поблизу с. Оленівка вони портапил у ДТП. Інший автомобіль, на великій швидкості виїхав на зустрічну для себе смугу руху, по якій вони тоді їхали. У вказному автомобілі було вимкнено світло фар. Уточнила, що автомобілем тоді керував її чоловік ОСОБА_7 , а вона їхала в автомобілі як пасажир на передньому сидінні. Після події її «вирізали» з салону автомобіля, який був пошкоджений внаслідок ДТП. Зауважила, що внаслідок зіткнення з іншим автомобілем, автомобіль, в якому вони їхали, перекинувся близько чотирьох разів та з`їхав таким чином в кювет. Надалі до лікарні її забрали каретою швидкої допомоги. Внаслідок ДТП вона оримла тілесні ушкодження у виді забоїв, струсу мозку, розсічення лобу, у зв`язку з чим їй робили операцію. Щодо завданої їй матеріальної шкоди, яку вона просить стягнути у своєму цивільному позові, то це амортизаційна вартість автомобіля до його пошкодження на момент аварії. Повідомила, що вона є власником пошкодженого автомобіля. Також вказує на те, що діями обвинуваченого їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює саме в ту суму, яка зазначена в позові. Такий розмір моральної шкоди вона визначила, з огляду на ті події, які пережила вона та її родина внаслідок цієї ДТП.
З наведеного вище видно, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту пред`явленого обвинувачення та обставин вчинення злочину, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини кримінального правопорушення і судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення, за згодою обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_6 , цивільного позивача ОСОБА_8 та прокурора провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та роз`яснив про позбавлення права на їх оскарження в апеляційному порядку.
Проаналізувавши викладене вище, суд зазначає наступне.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Згідно документів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , останній раніше не судимий, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне покарання, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, суд виходить із вимог ст.ст. 50 та 65 КК України.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення ; відповідно до положень Загальної частини Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286-1 КК України, виходячи з вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином вчиненим з необережності, обставини, вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав у повному обсязі та розкаявся, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, позицію потерпілого ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_8 , які підтримали прокурора, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, суд вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Згідно з приписами ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 щире каяття.
Разом з тим, стороною захисту не доведено та судом не встановлено, що дані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, що в силу ст. 69 КК України є обов`язковим для обрання особі більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення.
Тому підстав для застосування ст. ст. 69 КК України судом не встановлено.
Зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_4 в даному випадку засуджується за порушення правил безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керувала транспортними засобом у стані алкогольного сп`яніння, підстав для застосування ст. 75 КК України судом не встановлено.
Саме таке рішення, на думку суду, у даній справі є обґрунтованим, справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід під час судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався, клопотань про його обрання не надходило.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати.
Питання речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має прав пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнав у повному обсязі.
З огляду на зазначене суд вважає, що заявлений потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цивільний позов підлягає задоволенню, оскільки неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_4 завдано матеріальну та моральну шкоду, яка не відшкодована.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 124, 349, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 ( один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк на 3 ( три) роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Речові докази у справі після набрання вироком законної сили, а саме:
- автомобіль марки «MAZDA», моделі «6» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_9 (зареєстрована: АДРЕСА_2 ), який передано на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, пров. Боженка, 23 - повернути власнику;
- автомобіль марки «Toyota», моделі «Rav 4» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , належить ОСОБА_8 (зареєстрована: АДРЕСА_3 ), який передано на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_4 - повернути власнику.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) матеріальну шкоду завдану пошкодженням автомобіля у розмірі 959497 (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім) грн 07 коп.;
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (РНОКПП НОМЕР_8 ) та на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_7 ) моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) грн кожному.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_10