Справа № 727/9635/25
Провадження № 1-кп/727/382/25
УХВАЛА

29 жовтня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

особи, яка подала клопотання про скасування арешту майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівців клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна від 18 вересня 2025 року, подане під час судового розгляду обвинувального акту по кримінальному провадженню, зареєстрованому 04 березня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000800, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Чернівців перебуває кримінальне провадження, зареєстроване 04 березня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000800, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинам 2, 3 статті 307 КК України.

До суду із клопотанням про скасування арешту майна звернулась ОСОБА_6 , яка просить суд: скасувати арешт накладений на автомобіль марки «Рено Лагуна» сірого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , 2007 року виписку, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є вона та передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання з правом користування.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_6 зазначила, що ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 17 березня 2025 року за результатами розгляду клопотання слідчого СВ Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, було накладено тимчасово арешт на транспортний засіб «Рено Лагуна», сірого кольору, номер шассі НОМЕР_1 , рік випуску 2007, номерний знак НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить їй - ОСОБА_6 , шляхом обмеження права користування, розпорядження та відчуження. Посилається на те, що на дату винесення ухвали про накладення арешту, транспортний засіб, належав їй, а ОСОБА_4 , який є її сином, інколи користувався даним автомобілем в потребах сім`ї.

Зазначає, що відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Транспортний засіб є її приватною власністю. Повідомлення про підозру їй не повідомлялось, тому подальше його зберігання в органі досудового розслідування унеможливлює його використання нею та членами її сім`ї, оскільки вказаний вище автомобіль використовувався виключно для потреб сім`ї.

Зазначає, що вона проживає по АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_4 , яка є матір`ю одиначкою і виховує малолітню дитину та громадянином ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 який є особою похилого віку, тому станом на сьогоднішній день відсутність транспортного засобу перешкоджає в повній мірі здійснювати догляд за особою похилого віку та належно допомагати дочці, що є порушенням її права. Вказаний автомобіль є єдиним транспортним засобом, за допомогою якого її сім`я фактично існує.

Вказує, що станом на сьогоднішній день, всі заплановані слідчі дії та експертизи з належним їй автомобілем проведено, а також дане майно перебуває без захисту від природніх факторів, зазнає шкоди внаслідок дії механічних та природних чинників (пошкодження від дії людей, природніх явищ, тощо), зазнає псування кузов автомобіля, його складові частини, шини, акумулятор, двигун та інше, що тягне за собою завдання їй матеріальної шкоди, як добросовісному власнику, тому на даний час потреба в застосуванні арешту майна відпала.

З урахуванням наведеного просила клопотання задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_6 підтримала своє клопотання в повному обсязі з наведених в ньому мотивів.

Прокурорка ОСОБА_3 заперечувала щодо задоволення клопотання про скасування арешту та зазначила, що досудовим слідством було встановлено, що даний транспортний засіб використовувався ОСОБА_4 з метою вчинення кримінальних правопорушень, а саме: на ньому обвинуваченим перевозились психотропні та наркотичні речовини. З урахуванням наведеного, прокурорка зазначила, що до даного транспортного засобу може бути застосована спеціальна конфіскація. Крім того, прокурорка просила врахувати, що даний транспортний засіб визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 зазначив, що вважає, що клопотання про скасування арешту є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вказав, що підстав для застосування спеціальної конфіскації в межах даного кримінального провадження не вбачається.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суд задовольнити клопотання про скасування арешту майна.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 17 березня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125912684) постановлено тимчасово накласти арешт на транспортний засіб «Рено Лагуна» 2007 року випуску, сірого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 та перебуває у користуванні ОСОБА_4 , із обмеженням права користування, розпорядження та відчуження.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (частина 11 статті 170 КПК України).

Відповідно до вимог статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів визначені частиною третьою статті 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівців від 17 березня 2025 року встановлено, що з наданих слідчим доказів, суд вбачає наявність сукупності підстав вважати, що транспортний засіб може бути доказом злочину і з урахуванням обставин справи слід запобігти його подальшому відчуженню, зникненню, сприяти проведенню відповідних екпертиз. 11 березня 2025 року вказаний вище транспортний засіб постановою слідчого визнано речовим доказом і передано на зберігання до спеціального майданчику, що розташований в м. Чернівцях по вул. Комунальників, 4В.

В силу статті 41 Конституції України, статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Як встановлено пунктом 2 частини 1 статті 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, суд доходить висновку, що означені в ньому доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно.

Станом на час вирішення даного клопотання відсутні будь-які підстави вважати, що в подальшому в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Суд враховує ту обставину, що майно, яке може мати ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також суд вважає необґрунтованими посилання заявниці на відсутність підстав для накладення арешту у зв`язку із тим, що вона не має ніякого відношення до вчинення кримінального правопорушення, а тому, не є належним суб`єктом застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки, такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження, а це, в свою чергу, не суперечить абзацу другому частини 10 статті 170 КПК України.

Враховуючи стадію судового провадження, коли письмові докази, судом не досліджувались, свідки по справі судом ще не допитані, обвинувачений пояснення суду не надав, суд позбавлений можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо розгляду клопотання ОСОБА_6 , яка є власницею даного транспортного засобу.

Крім того, до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження, а скасування арешту майна на стадії судового провадження може призвести до знищення речових доказів, які ще не досліджені судом, що в свою чергу може перешкодити кримінальному провадженню, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, яке відповідно до статті 2 КПК України полягає, серед іншого, в забезпеченні повного судового розгляду, в зв`язку з чим доходить висновку, що потреба в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна щодо них не відпала.

Відповідно до положень частини 4 статті 174 КПК України суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Також слід звернути увагу, що вирішення долі речових доказів здійснюється судом у відповідності до вимог статті 100 КПК України під час ухвалення вироку.

Враховуючи наведене, доводи клопотання не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно, заявницею не спростовано значення транспортного засобу, як речового доказу, потреби кримінального процесуального характеру, для забезпечення яких накладено арешт, не відпали, тому в задоволенні клопотання про скасування арешту з майна, про який зазначає в своєму клопотанні ОСОБА_6 , слід відмовити.

Керуючись статтями 174, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна від 18 вересня 2025 року, подане під час судового розгляду обвинувального акту по кримінальному провадженню, зареєстрованому 04 березня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000800 відмовити.

Повний текст ухвали складений 30 жовтня 2025 року о 09 годині 00 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1