Справа № 163/2127/25
Провадження № 1-кс/163/459/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року Слідчий суддя Любомльського районного суду

Волинської області ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області погоджене з прокурором Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання слідчої СВ відділення поліції №1 Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000408 про арешт майна,

в с т а н о в и в :

Клопотання обґрунтоване тим, що в ЄРДР внесено відомості про крадіжку невідомою особою з прилавку магазину належного ОСОБА_5 мобільного телефону «Iphone 13» із сім карткою та в чохлі, що мало місце близько 11:08 години 25 вересня 2025 року в магазині «Домовик-Оптовик», що по вулиці 1 Травня 18 в місті Любомль Ковельського району Волинської області.

25 вересня 2025 року ОСОБА_6 добровільно надав для огляду зазначений мобільний телефон, який був вилучений працівниками поліції.

На думку слідчої вказане майно має силу речового доказу, є предметом та доказом злочину, у зв`язку із чим відповідає критеріям ч.1 ст.98, п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, тому підлягає арешту з метою його збереження.

Слідча ОСОБА_4 до клопотання додала заяву про розгляд цього клопотання за її відсутності.

Власниця телефону ОСОБА_5 в канцелярію суду подала заяву про розгляд цього клопотання за її відсутності. Вилучений телефон просила повернути їй.

Під час розгляду клопотання встановлено таке.

Кримінальне провадження за ознаками ч.4 ст.185 КК України зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 25 вересня 2025 року за № 0000408, що підтверджено відповідним витягом.

Факт звернення ОСОБА_5 в правоохоронні органи щодо крадіжки телефону підтверджується протоколом прийняття її заяви від 25 вересня 2025 року, письмовими поясненнями, рапортом інспектора-чергового відділення поліції № 1 Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області.

Ознаки крадіжки належного ОСОБА_5 телефону вбачаються з письмових пояснень ОСОБА_6 .

Заявою ОСОБА_6 , протоколом добровільної видачі та огляду речей від 25 вересня 2025 року підтверджується факт добровільної видачі ОСОБА_6 мобільного телефону «Iphone 13» із сім карткою та в чохлі, який був вилучений працівниками поліції.

Зазначений телефон було визнано речовим доказом в цьому кримінальному провадженні, що підтверджується постановою слідчої від 26 вересня 2025 року.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на наведені норми, а також обґрунтування клопотання та додані до нього докази, встановлено достатні підстави вважати, що вилучене майно, яке слідча просить арештувати, має статус речових доказів, оскільки телефон є предметом злочину та зберіг на собі сліди кримінального правопорушення.

У зв`язку із цим на даній стадії досудового розслідування проведення відповідних процесуальних дій із вилученим майном матиме важливе значення для розслідування кримінального провадження, зокрема, для встановлення обставин правопорушення, винних осіб та інших об`єктивних даних у кримінальному провадженні.

Тому клопотання по своїй суті щодо необхідності застосування до тимчасового вилученого майна заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту є обґрунтованим і доведеним.

Разом із цим, враховуючи характер розслідуваного кримінального правопорушення та встановлені досудовим розслідуванням обставини, суд враховує вимоги ч.4 ст.173 КПК України, згідно яких, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

За змістом п.5 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами між-народного права.

Виходячи із встановлених обставин кримінального провадження та положень чинного законодавства України, слідчий суддя вважає необхідним телефон повернути власниці для користування, заборонивши лише його відчуження та розпорядження.

До такого висновку слідчий суддя дійшов з урахуванням п.5 ч.2, ч.4 ст.173 КПК України, оскільки в даному випадку встановлення заборони на користування цим майном буде надмірним обтяженням прав його власника.

Крім цього, слідчим в клопотанні не доведено ймовірності знищення, приховування чи спотворення цього майна в разі його залишення у користуванні законного власника. Огляд даного майна проведено і зафіксовано у відповідних документах.

У відповідності до вимог ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Оскільки слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність арешту телефона але лише в частині заборони на його відчуження та розпорядження без заборони на користування, то таке майно має бути повернуте власниці.

Таким чином, клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.170, 172, 173, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучений 25 вересня 2025 року мобільний телефон «Iphone 13» в чохлі та з сім-карткою, заборонивши власнику (володільцю) відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

В решті вимог клопотання відмовити.

Відмова в накладенні арешту в частині користування тимчасово вилученим майном є підставою для його негайного повернення власниці.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1