Справа № 346/2734/25
Провадження № 11-кп/4808/507/25
Категорія ч.4 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000262 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 1 ст. 162 КК України один рік обмеження волі;

за ч. 1 ст. 357 КК України один рік один місяць обмеження волі;

за ч. 3 ст. 357 КК України один рік два місяці обмеження волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України п`ять років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту набрання цим вироком законної сили. Зараховано у строк покарання, призначеного за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з дати фактичного його затримання 24 квітня 2025 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на шістдесят днів.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 незаконно проник до житла та іншого володіння особи, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднане з проникненням в житло, вчинене в умовах воєнного стану, а також незаконно заволодів паспортом та іншими офіційними документами.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , будучи 22 квітня 2021 року, засуджений Яремчанським міським судом за ч. 3, ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні кримінальні правопорушення:

23 квітня 2025 року в невстановлений точний час, однак не пізніше 12 годин 22 хвилини, ОСОБА_8 , перебуваючи в с. Ценява по вул. Гостинець, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи на меті незаконне проникнення до житла, порушуючи ст. 30 Конституції України, проник через металевий паркан на огороджену територію господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де впевнившись у відсутності господаря та сторонніх осіб, усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла громадян, всупереч волі законного володільця, діючи шляхом пошкодження (віджиму) металопластикового вікна проник в приміщення будинку, який належить ОСОБА_10 , та перебував у ньому без дозволу власниці близько однієї години.

Крім цього, 23 квітня 2025 року о 12 годин 33 хвилини обвинувачений, перебуваючи в с. Ценява по вул. Гостинець, маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, в період дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України воєнний стан, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, незаконно проник до будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав нетбук марки «Asus» лінійний ряд «Eee PC 1001PXD» чорного кольору вартістю 2 299,00 грн, мультимедійну USB акустичну систему 2.0 марки «REAL-EL» моделі «S-11» кольору «Black» вартістю 96,00 грн, мережевий зарядний пристрій USB Type-A марки «HUAWEI» білого кольору та кабелем чорного кольору вартістю 259,00 грн, ніж із рукояткою коричневого кольору виготовлений із металу світло-сірого кольору вартістю 290,00 грн, металевий сейф синього кольору вартістю 1997,00 грн, грошові кошти в сумі 2200 Євро (згідно курсу Національного банку України станом на 23.04.2025 становило 104 968,82 грн, які належали потерпілому ОСОБА_11 .

Після чого ОСОБА_8 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденими речами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 109 909,82 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений 23 квітня 2025 року о 13 год 24 хв, перебуваючи в АДРЕСА_3 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, із попередньо викраденого ним металевого сейфу синього кольору, таємно викрав із нього полімерний пакет в середині якого знаходились документи на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: технічний паспорт на будинок реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13.01.2009, екзаменаційна карта видана 15.08.1981, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 941831, карту платника податків № НОМЕР_2 від 18.01.2016, атестат № 687, диплом НОМЕР_3 , воєнний білет НК № 3487317, трудова книжка видана 27.07.1974, мисливсько-рибальський квиток № НОМЕР_4 , посвідчення мисливця НОМЕР_5 , державний акт на право власності земельну ділянку серії ЯЖ № 166909, будівельний паспорт від 2007 р., які згідно примітки до ст. 357 КК України, є офіційними документами, а також заволодів паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 виданим 08 жовтня 2019 року на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Вважає призначене йому покарання надто суворим. Просить врахувати обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, те, що він повністю визнав вину у вчиненому та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував шкоду. Крім того, просить взяти до уваги його важкі життєві обставини, оскільки він, внаслідок отриманої травми, не міг працювати і не мав коштів для існування, що штовхнуло його на скоєння злочину. Просить скасувати вирок суду та призначити йому більш м`яке покарання, із застосуванням ст.69 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного йому покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпечності вчинених правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України за ч. 4 ст. 185 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за ч. 1 ст. 162, ч.ч. 1, 3 ст. 357 КК України, як кримінальний проступок, дані про особу винного, зокрема те, що він раніше судимий, вчинив нові кримінальні правопорушення незадовго після його звільнення з місця позбавлення волі після відбування покарання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його ставлення до вчиненого (розкаявся, попросив вибачення у потерпілих, запевнив, що відшкодує їм завдану шкоду у повному обсязі), а також обставину, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання визнання вини обвинуваченим.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, обставину, яка пом`якшує покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах, встановлених у санкціях ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч.ч. 1, 3 ст. 357 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На думку колегії суддів, саме таке покарання є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість призначення йому більш м`якого покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 року, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду, у виключних випадках, призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Колегія суддів вважає голослівними твердження обвинуваченого щодо наявності обставин, які пом`якшують його покарання активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та часткове відшкодування шкоди.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 жодних активних та ініціативних дій щодо розкриття вчинених ним кримінальних правопорушень не здійснював, самостійно до правоохоронних органів із зізнанням у їх вчиненні не з`явився, та був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Крім того, обвинуваченим не надано документів, що підтверджують часткове відшкодування ним шкоди потерпілим. Водночас, за змістом мотивувальної частини вироку, потерпілими не заявлявся цивільний позов.

Колегія суддів вважає голослівним та бездоказовим посилання обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово засуджувався за вчинення корисливих правопорушень, на те, що правопорушення було вчинено ним внаслідок важких життєвих обставин, які склались у зв`язку з отриманням травми та неможливістю працювати і заробляти кошти.

Колегія суддів вважає, що встановлена судом першої інстанції обставина у вигляді визнання вини у вчиненні правопорушення, яка пом`якшує покарання, з урахуванням особи винного, конкретних обставин кримінального провадження, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення злочинів іншими особами.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5