Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6236/24
Провадження №: 1-кп/332/127/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.08.2024 за № 0000603 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженки с. Яськівці Деражнянського району Хмельницької області, громадянки України, заміжньої, яка не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, яка має середню-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштована, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, -

- 09.08.2022 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 100 годин громадських робіт;

- 30.03.2023 Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 436 КК України до З років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України приєднано невідбутий строк за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.08.2022 де відбування покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі. На підставі ст.ст.76, 79 КК України, від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Так, Заводським районним судом м. Запоріжжя здійснюється судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4. ст. 185 КК України.

В судові засідання обвинувачена ОСОБА_4 неодноразово не з`являлася, причини неявки суду не повідомляла, про день та час слухання справи повідомлялася в порядку ст. 134 КПК України, судові повістки за адресою місця проживання не отримувала. Привід, постановлений ухвалами Заводського районного суду м. Запоріжжя виконано не було, у зв`язку з чим обвинувачена ухвалами суду від 20.12.2024 та 27.10.2025 була оголошена у розшук.

Ухвалою суду від 02.12.2025 надано дозвіл на затримання обвинуваченої ОСОБА_4 з метою її приводу до Заводського районного суду м. Запоріжжя для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками здійснення розшукових заходів 09.12.2025 обвинувачена ОСОБА_4 була затримана.

Ухвалою суду від 09.12.2025 відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Прокурор просить продовжити застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного захід у вигляді тримання під вартою, оскільки остання вчинила кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, може переховуватися від суду, відсутні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та постійне місце роботи на території України.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні просила не застосувати до неї запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник підтримав позицію ОСОБА_4 та просив застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання, заслухавши думку прокурора, обвинуваченої та її захисника дійшов наступного.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за наступних обставин.

Так, відповідно до обвинувального акту встановлено, що 01.08.2024, приблизно о 11:45 годині, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрала телевізор марки «SAMSUNG» моделі «UE32J5500AW», в корпусі чорного кольору, ринкова вартість якого, згідно із висновком експерта від 30.08.2024 № 2950, станом на 01.08.2024 складає 3916 гривень 67 копійок (три тисячі дев`ятсот шістнадцять гривень 67 копійок).

Після цього, ОСОБА_4 розпорядилась на власний розсуд вказаним телевізором, чим спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3916 гривень 67 копійок (три тисячі дев`ятсот шістнадцять гривень 67 копійок)

Таким чином, дії ОСОБА_4 , відповідно до обвинувального акту кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно обвинуваченої ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строк якого сплинув під час судового розгляду.

Згідно з матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 систематично не з`являлась у судові засідання, у зв`язку із чим судом виносились ухвали про привід останньої у судові засідання (28.11.2024, 10.12.2024), які не виконано, враховуючи що остання за місцем проживання відсутня, її місцезнаходження невідоме, у подальшому ОСОБА_4 відповідно до ухвали суду від 20.12.2024 оголошувалась у розшук. Далі після встановлення місцезнаходження останньої судовий розгляд поновлювався та при цьому більш суровий запобіжний захід до ОСОБА_4 судом не застосовувався.

Далі ОСОБА_4 , належним чином повідомлена судом про дати судових засідань, знов перестала з`являтись до суду, у зв`язку із чим судом повторно винесено дві ухвали про привід останньої у судові засідання (26.09.2025 та 10.10.2025), які також не були виконані через неможливість встановлення місцезнаходження останньої, тому надалі ОСОБА_4 згідно з ухвалою суду від 27.10.2025 знову було оголошено у розшук у зв`язку з ухиленням від суду та переховуванням.

Враховуючи вищевикладене, а також строки судового розгляду (понад 1 рік) є обґрунтовані підстави вважати, що за допомогою заходів забезпечення, передбачених главою 11 КПК України не можливо забезпечити розумні строки судового розгляду.

Також, є всі підстави вважати що обвинувачена ОСОБА_4 умисно та свідомо, знаючи, що на розгляді у Заводському районному суді відносно неї розглядається кримінальне провадження, переховується від суду та органів досудового розслідування, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачена ОСОБА_4 може: переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків підтверджується викладеними вище встановленими судом обставинами кримінального провадження, а також матеріалами, що характеризують особу обвинуваченої.

Вказане дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 усвідомлює, що вона будучи особою раніше судимою, перебуваючи на іспитовому строку, за вироком Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 436 КК України від 30.03.2023, у якої судимість не знята та не погашена, знов обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та у разі визнання її судом винною у вчиненні інкримінованого правопорушення їй загрожує покарання, у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, а також враховуючи , що ОСОБА_4 двічі оголошувалась у розшук, є обґрунтовані підстави вважати, що остання може переховуватись від суду, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім цього, ОСОБА_4 не має офіційних джерел доходу, міцних соціальних зав`язків. Так заочним рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02.12.2025 (справа № 334/2843/25) ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно малолітніх синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, на теперішній час у Дніпровському районному суді м. Запоріжжя розглядається позовна заява про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (справа № 334/8242/25).

Також враховуючи те, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимою особою, перебуваючи на іспитовому строку, на шлях виправлення не стала, та вчинила новий, тяжкий, корисливий злочин, що свідчить про те, що остання може продовжити свою злочинну діяльність, вчинити інші кримінальні правопорушення, тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства, що являється ризиком, передбаченим п. 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відтак, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачена зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, житла, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу суду. Враховуючи вже наявні факти переховування ОСОБА_4 від суду, а також наявності матеріалів, що свідчать про систематичне порушення ОСОБА_4 обов`язків обвинуваченої, є ризик того, що обвинувачена буде переховуватися від суду, та може вчинити інші злочини. Крім того, ані ОСОБА_4 , ані її захисником не надано доказів про наявність у ОСОБА_4 на праві власності або на праві користування житла, в якому може виконуватись домашній арешт.

Неможливість обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 176 КПК України, обґрунтовується тим, що на час звернення з клопотанням до суду не надходило відповідних клопотань від поручителів.

Відомості, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_4 в умовах слідчого ізолятору - відсутні. Водночас, менш суворі міри запобіжних заходів не здатні запобігти ризикам вказаним в ч. 1 ст. 177 КПК України, та гарантувати виконання процесуальних прав та обов`язків обвинуваченою.

За змістом ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК, якою суд керується в силу положень ч. 2ст. 331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Разом з тим, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Разом з тим, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для продовження застосування до обвинуваченої найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, керуючись ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.182 КПК України, суд вважає можливим у даному кримінальному провадженні визначити розмір застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним для неї, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.176-178, 183, 193, 194, 196-198 КПК України, суддя

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 березня 2026 року включно.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Для забезпечення виконання обов`язків обвинуваченою ОСОБА_4 визначити їй заставу в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок № UA5001205, відкритий в Держказначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, , в призначенні платежу обов`язково зазначати інформацію про ПІБ обвинуваченого, номер справи і суд в якому обрано запобіжний захід.

У разі внесення суми застави обвинуваченою або іншою особою та надання документу, що це підтверджує, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, строком на 2 (два) місяці покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі з державами з котрими Україна має міждержавні договори про перетин кордонів за внутрішньодержавними паспортами.

Роз`яснити обвинуваченій наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явилася за викликом до суду, без поважних причин, не повідомила про причину своєї неявки, або якщо порушила інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суддя вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня оголошення до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м.Запоріжжя, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 16 годині 20 хвилин 26.01.2026 року.

Суддя: ОСОБА_1