ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 945/1703/20

провадження № 51-2005км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000201 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Львова,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами обставини

За вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК і засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 1 ст. 135 КК на строк 2 роки;

- за ч. 2 ст. 286 КК на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто процесуальні витрати та вирішено долю речових доказів.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та стягнуто на її користь із Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Компані» у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 800 000 грн.

Районний суд установив, що ОСОБА_5 11.07.2020 приблизно о 09:15 перебуваючи під впливом наркотичних засобів та керуючи автомобілем «DAF XF 105.460» р.н. НОМЕР_1 у з`єднанні з напівпричепом-самоскидом «STAS 039-3FAK» р.н. НОМЕР_2 , під час руху автодорогою М-14 «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ» поблизу с. Весняне Миколаївського району Миколаївської області, на 124 км + 500 м зі сторони м. Миколаєва в напрямку до м. Одеси, порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 п.п. «б», 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, а саме проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни і при виникненні небезпеки у вигляді автомобіля «Skoda Kodiaq» р.н. НОМЕР_3 та водія ОСОБА_8 , який змінював переднє ліве колесо і які він об`єктивно був спроможний виявити, маючи технічну можливість не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, аж до його зупинки, та продовжив рух і при цьому не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, внаслідок чого зачепив автомобіль «Skoda Kodiaq» та здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_8 і не зупиняючись продовжив рух далі.

Окрім того ОСОБА_5 , діючи у порушення вимог п. 2.10 п.п. «а», «г», «д» Правил дорожнього руху України та знаючи, що внаслідок його дій ОСОБА_8 поставлений у небезпечний для життя стан і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, зник з місця події.

Унаслідок наїзду потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень від яких він помер об 11:30 цього ж дня в реанімаційному відділенні лікарні.

При перегляді вироку за апеляційними скаргами прокурора, сторони захисту та представника цивільного відповідача Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 26 лютого 2025 року скасував його в частині вирішення цивільного позову та призначив новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті залишив вирок без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У поданій касаційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість і призначити новий розгляд у цьому суді.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою доводи його апеляційної скарги про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання, адже останній свою вину у вчиненому в суді не визнав і запевняв про його непричетність дорожньо-транспортної пригоди, керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння і з місця вчинення злочину втік.

Окрім того вказує, що поза увагою апеляційного суду залишилося й те, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 135 КК належить до категорії нетяжких злочинів і відповідно до положень ст. 49 КК на день розгляду провадження судом закінчився передбачений законом строк притягнення особи до кримінальної відповідальності за цей злочин, а тому апеляційний суд повинен був роз`яснити ОСОБА_5 його право на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності.

Відтак вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання вимог закону і не відповідає вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Позиція учасників судового провадження в суді касаційної інстанції

Прокурор підтримала вимоги касаційної скарги сторони обвинувачення.

Засуджений із доводами касаційної скарги погодився частково, лише у частині його звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК у зв`язку з закінченням строку давності, в іншій частині вимог скарги прокурора просив відмовити.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 та доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень прокурор в касаційній скарзі не оспорює.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на нього певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції повною мірою не дотримався.

За правилами статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, цей суд призначаючи ОСОБА_5 покарання узяв до уваги тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, необережну форму вини, конкретні обставини ДТП та дані про особу засудженого, котрий не судимий в силу ст. 89 КК, характеризується позитивно, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Суд визнав, що обставин, які пом`якшують покарання немає, а також зазначив, що вчинення правопорушень в стані наркотичного сп`яніння є обставиною, яка його обтяжує.

Суд апеляційної інстанції погодився з призначеним ОСОБА_5 заходом примусу та у своєму рішенні навів докладні мотиви на спростування доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Висновки апеляційного суду в оскаржуваному рішенні є умотивованими і не суперечать законодавчим приписам та принципам закладеним у нормах кримінального закону щодо мети покарання.

Разом із тим поза увагою апеляційного суду залишилися приписи ст. 49 КК.

Згідно з вимогами Кримінального кодексу особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Передбачений ст. 49 КК строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності - це певний проміжок часу з дня вчинення особою інкримінованого кримінального правопорушення, яке зазначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили. Закінчення цього строку є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК належить до числа нетяжких і передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років, а тому при визначенні строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за цей злочин застосовуються положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК суду необхідно з`ясувати наявність у неї згоди на таке звільнення, а за відсутності згоди може звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК за умови доведеності її винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в суді.

В апеляційній скарзі стороною захисту не ставилось питання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК на підставі ст. 49 цього Кодексу. У скарзі захисник просив скасувати вирок місцевого суду і призначити новий судовий розгляд. Під час апеляційного розгляду захисник змінив свої вимоги і просив апеляційний суд закрити кримінальне провадження через недоведеність вчинення ОСОБА_5 інкримінованих злочинів.

Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_5 заявив, що не заперечує проти його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК на підставі ст. 49 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 440, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Задовольнити частково касаційну скаргу прокурора.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2024 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_5 змінити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 в частині його обвинувачення за ч. 1 ст. 135 КК закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Виключити із зазначених судових рішень посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :

____________________ __________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3