Справа №308/8095/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області колегіально в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000068 від 09.05.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Феодосія, АРК Крим, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.111 КК України, -

в с т а н о в и в:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим слідством час, однак не пізніше грудня 2022 року, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання Російською Федерацією території міста Херсон та інших населених пунктів Херсонської області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади Російської Федерації, усвідомлюючи, що утворення окупаційною владою учбових закладів відбувається незаконно, а навчання дітей за освітніми програмами РФ підриває основи Національної безпеки України, бажаючи зробити свій особистий внесок, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, будучи проросійсько налаштованою та, підтримуючи дії РФ щодо окупації території України та приєднання Херсонської області до РФ, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній безпеці України, перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану, а саме: прийняла пропозицію представників окупаційної адміністрації та надала свою добровільну згоду на призначення її на посаду директора незаконно створеного учбового закладу «ГБО Херсонской области Таврийская школа Голопристанского муниципального округа», розташованого за адресою: с. Таврійське, вул. Лісна, 71, Скадовського району, Херсонської області.

Добровільно погоджуючись на зайняття вказаної посади директора навчального закладу, ОСОБА_7 усвідомлювала, що її подальші дії будуть спрямовані на шкоду державі Україна.

Надалі, ОСОБА_7 в період з липня 2022 року по грудень 2022 року, здійснила незаконне вилучення ключів від всіх приміщень ліцею та від шкільного автобусу.

Також, ОСОБА_7 використовуючи месенджер «Viber» в чат групі вчителів ліцею під назвою «Таврійський ліцей», повідомила про необхідність повернення і передачі майна та комп`ютерної техніки ліцею їй.

Поряд з цим, ОСОБА_7 , залучившись підтримкою окупаційної влади, в період з липня 2022 року по грудень 2022 року вживала заходи щодо підбору вчителів, які також готові співпрацювати з окупаційною владою держави-агресора РФ та здійснювати навчання в ГБО Херсонской области «Таврийская школа Голопристанского муниципального округа» за освітніми програмами РФ, а також вживала заходи щодо підбору технічного персоналу.

Поряд з цим, ОСОБА_7 , діючи умисно, займаючи посаду директора вищевказаного закладу освіти, розпочала надавати допомогу державі агресору РФ та її представникам в проведенні підривної діяльності проти України, яка полягала у забезпеченні становлення та зміцнення окупаційної влади РФ на тимчасово окупованій території України, шляхом безпосередньої участі в утворенні та функціонуванні незаконно створених навчальних закладів за взірцями держави агресора РФ, здійсненні навчального процесу за програмами держави агресора, формуючи таким чином у дітей антиукраїнські погляди, виправдовуючи військову агресію РФ проти України, та виховуючи почуття ненависті до українського народу, що підриває основи Національної та Державної безпеки України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ст. 111-2 КК України як умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, та/або окупаційної адміністрації держави-агресора.

II.Застосовані судом правові процедури. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

З урахуванням того, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченого, дотримання процедур, встановлених процесуальним законом для такого розгляду, суд вважає за необхідне мотивувати окремо.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті.

Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року було призначено підготовче судове засідання.

Судом від призначення обвинувального акту до підготовчого судового засідання та до ухвалення рішення про проведення спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченої, було проведено судові засідання: 07.11.2023 року, 29.11.2023, 20.12.2023, 12.02.2024 року.

Про всі зазначені вище судові засідання обвинувачена повідомлялась про судовий розгляд кримінального провадження.

При застосуванні процедури заочного судового розгляду суд виходив із загальних засад кримінального провадження.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження доказів.

При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.

Так, змістом абз. 1 ч. 3 ст.323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Згідно положень ч. 2 ст.297-1КПК України вбачається, що серед переліку злочинів, щодо яких може здійснюватися спеціальне досудове розслідування, наявне посилання на ст. 111 КК України, за якою, висунуто обвинувачення ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВР України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

На виконання зазначених положень процесуального закону, повідомлення про виклик обвинуваченої ОСОБА_7 до призначених судових засідань опублікуванні у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, повідомлення про виклик до суду ОСОБА_7 були завчасно опубліковані на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області щодо всіх судових засідань, які призначались у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 на цей час перебуває на тимчасово окупованій території Херсонської області.

Водночас, незважаючи на наявні у матеріалах провадження докази відсутності ОСОБА_7 протягом тривалого часу на території України, у органу досудового слідства, прокурора та суду відсутні будь-які відомості щодо адреси можливого проживання або перебування останньої за кордоном для направлення судового повідомлення про виклик в порядку ч. 7 ст. 135 КПК України.

З огляду на наявні матеріали провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченої.

ІІІ. Щодо забезпечення права на захист.

Відповідно до ч.2 ст.47 КПК України захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. У цьому провадженні участь захисника є обов`язковою з огляду на положення ч. 1 ст. 52 КПК України, оскільки висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Разом з цим, стосовно ОСОБА_7 здійснювалось спеціальне досудове розслідування, тому відповідно до п. 8 ч. 2 ст.52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженню є обов`язковою, але з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого спеціального судового провадження даного кримінального провадження, судом у повному обсязі було забезпечено участь захисника в захисті інтересів обвинуваченої.

З урахуванням зазначеного, ухвалою суду від 12.02.2024 року клопотання прокурора про здійснення спеціального судового розгляду було задоволено, оскільки наявними у матеріалах справи доказами належним чином доведено, що обвинувачення ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000068 від 09.05.2023 року висунуте щодо злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, тобто того, який входить до переліку злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Ухвалою суду від 04.03.2024 року був призначений судовий розгляд з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 31, 314-316 КПК України.

Разом з цим, за період часу з 25.09.2023 року (ухвали про призначення підготовчого судового засідання) та до виходу суду до нарадчої кімнати 22.12.2025 року, інформація, яка стосувалася всіх призначених судових засідань, своєчасно публікувалася та була доступною через офіційний веб-сайт суду та публікацій у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження.

За час заочного судового розгляду обвинувачена могла визначитися з провадженням проти неї, та усвідомлюючи, що в неї виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак не змінила свою процесуальну поведінку та продовжила подальше ухилення від виконання своїх процесуальних обов`язків.

Підсумовуючи, суд констатує, що всі передбачені КПК України умови для проведення судового розгляду за спеціальною процедурою «in absentia», судом виконані та дотримані у повному обсязі.

IV. Позиція сторін кримінального провадження.

Прокурор в ході судових дебатів висловив позицію, щодо повної доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину. Просив визнати обвинувачену ОСОБА_7 винною та призначити їй покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна

Захисник під час судових дебатів зазначила про не доведення стороною обвинувачення державної зради з боку її підзахисної, у зв`язку із чим просила виправдати ОСОБА_7 .

V. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2023 року (справа 308/4004/23, н/п № 1-кс/308/1732/23), по даному кримінальному провадженню здійснювалося спеціальне досудове розслідування.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, таких як:

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 10.03.2023 зі свідком ОСОБА_8 за фотознімками, відповідно до якого остання на фото № 1 за загальними рисами обличчя впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка окупаційною владою була призначена директором Таврійського ліцею Голопристанської міської ради Херсонської області;

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 27.03.2023 з свідком ОСОБА_9 за фотознімками, відповідно до якого остання на фото № 1 за загальними рисами обличчя впізнала ОСОБА_7 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 30.03.2023 зі свідком ОСОБА_10 за фотознімками, відповідно до якого остання на фото № 1 за загальними рисами обличчя впізнала ОСОБА_7 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 09.02.2023 зі свідком ОСОБА_11 за фотознімками, відповідно до якого остання на фото № 4 за загальними рисами обличчя впізнала ОСОБА_7 ;

-Протокол огляду від 03.04.2023 електронного реєстру юридичних осіб РФ (скорочено ЕГРЮЛ), яким встановлено наявність зареєстрованого «ГБОУ Херсонской области Таврийская школа Голопристанского муниципального округа», директором якого значить ОСОБА_7 ;

-Протокол огляду від 04.04.2023 відкритого інтернет ресурсу «газета.ru», де міститься публікація з інформацією про початок учбового року в Херсонській області за російськими стандартами;

-Протокол огляду від 04.04.2023, яким оглянуто відкритий інтернет ресурс, де у інтернет-виданні «РАПСИ» виявлено публікацію «Лидеры России восстанавливают систему образования на освобожденных территориях»;

-Протокол огляду від 20.01.2023 інтернет сторінки Таврійського ліцею Голопристанської міської ради Херсонської області, на якій містилась інформація, з останніми змінами станом на листопад 2021 року, в тому числі про директора ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , як заступника директора з навчально-виховної роботи;

-Протокол огляду від 07.04.2023 публікації в мережі Інтернет російського видання «Известия» від 23.12.2022 «Кадровая єволюция: 60% учителей новых регионов РФ прошли переподготовку»;

-Протокол огляду від 07.04.2023 електронного реєстру юридичних осіб РФ (скорочено ЕГРЮЛ), внаслідок чого отримано інформацію про реєстрацію за законодавством РФ «Министерства образования и науки Херсонской области».

Також вина обвинуваченої ОСОБА_7 підтверджуюся наступними показами свідків, допитаних в ході судового засідання:

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила, що разом із обвинуваченою працювала в Таврійському ліцеї Голопристанської міської ради Херсонської області, який ОСОБА_7 після окупації м.Таврійськ перереєструвала у російський навчальний заклад за законодавством держави-агресора, про що свідку стало відомо із телеграм-каналів. Також свідок розповіла, що після окупації їхнього міста ОСОБА_7 у спільній Вайбер-групі працівників ліцею надіслала повідомлення із вимогою у дводенний строк привезти оргтехніку, яка знаходилась у них на зберіганні. Також свідок зазначила, що обвинувачена займалась підбором кадрів в перереєстрований ліцей, пропонувала деяким вчителям залишитись працювати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що знає ОСОБА_7 як завуча з навчально-виховної роботи Таврійського ліцею, в якому свідок працювала асистентом по інклюзії. Під час окупації міста, розповіла свідок, в групу месенджера прийшло повідомлення про захоплення ліцею окупаційною владою. Після цього в ліцеї залишились працювати ОСОБА_7 , психолог ОСОБА_12 , Бузови і ще дехто. ОСОБА_7 написала повідомлення працівникам ліцею про необхідність здати майно закладу ноутбуки, принтери.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що більше тридцяти років вона працювала у Таврійському ліцеї вчителем географії, а ОСОБА_7 була в ньому завучем. Також свідок зазначила, що в кінці серпня 2022 року в спільній групі працівників ОСОБА_7 написала повідомлення про необхідність здати обладнання ліцею і попередила, що у разі відмови про це проінформує нову владу..

Зазначені докази та покази свідків, у сукупності та взаємозв`язку між собою, поза розумним сумнівом свідчать, що ОСОБА_7 вчинила умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору та його окупаційній адміністрації.

VІ. Мотиви зміни обвинувачення.

Так дії ОСОБА_7 за обставин, встановлених і судом було кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Склад «державної зради» (ст. 111 КК України) законодавець сформулював через вказівку на три форми державної зради. Йдеться про те, що громадянин України умисно вчиняє діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, яке може полягати в трьох формах: 1) перехід на бік ворога в період збройного конфлікту; 2) шпигунство; 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

У той же час склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України, за яким передбачено кримінальну відповідальність, зокрема, за добровільний збір, підготовку та/або передачу матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, фактично є спеціальним або навіть більш конкретизованим (вужчим), чим за ст. 111 КК України. Тут мова йде про активні дії, які полягають саме в збиранні та акумулюванні таких ресурсів або інших активів, а також у підтримці рішень окупаційної влади.

Оцінюючи обсяг досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 в першу чергу було підтримано рішення окупаційної влади, на підставі якого було створено «ГБОУ Херсонской области Таврийская школа Голопристанского муниципального округа», яку вона і очолила. Своїми діями вона фактично передала окупаційний адміністрації матеріальні активи Таврійського ліцею Голопристанської міської ради Херсонської області та використовувала наявні матеріально-технічні ресурси в інтересах окупаційної адміністрації.

Суд не погоджується з твердженням сторони обвинувачення, що ОСОБА_7 перейшла на бік ворога в розумінні диспозиції ст. 111 КК України або допомагала проводити підривну діяльність проти України, оскільки хоча її дії можна розцінювати як такі, що вчинялись з відповідною метою. Так не зважаючи на те, що зміст освітнього процесу безпосередньо впливає на формування свідомості майбутніх поколінь, і кінцевою метою створення та належного функціонування закладів освіти згідно стандартів РФ може мати наслідком заподіяння шкоди державності України, проте за умови вчинення саме державної зради відповідні наслідки більш очевидні та безсумнівні і мають місце вже за наслідками вчинення будь-якої форми державної зради, тоді як за вчинення пособництва державі-агресору відповідні наслідки матимуть місце по принципу «накопичення».

Крім того суд звертає увагу на ту обставину, що за змістом досліджених доказів метою та наслідком дій ОСОБА_7 було в першу чергу створення та належне функціонування закладу освіти, який мав функціонувати в загальній систему освіти РФ, тобто мають місце саме ознаки притаманні ст. 111-2 КК України. Також передача матеріально-технічних активів Таврійського ліцею Голопристанської міської ради Херсонської області в управління окупаційній адміністрації не притаманне ознакам, будь-якої з форм державної зради.

Також слід зазначити, що організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління чи розпорядження державним, колективним або приватним майном.

Діям же ОСОБА_7 , вчиненим під час окупації м. Херсона і пов`язаним саме з організацією навчального процесу та керівництвом навчальним закладом притаманні в першу чергу відповідні ознаки, що виключає можливість оцінки дій в призмі диспозиції ст. 111 КК України.

З огляду на зазначене дії ОСОБА_7 мають бути кваліфіковані саме за ст. 111-2 КК України, замість ч. 2 ст. 111 КК України.

Окупаційна адміністрація Російської Федерації це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

У складі правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України, тоді як обсяг досліджених судом доказів свідчить про те, що вчинене ОСОБА_7 протиправне діяння мало місце саме на тимчасово окупованій території.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_25 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК, однак яких суди у цьому кримінальному провадженні не встановили.

Під час судового розгляду не встановлено жодних фактів, які б свідчили, що обвинувачена діяла під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу - РФ.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду (стороною обвинувачення), є вагомими для того, щоб визнати обвинувачену винною у вчиненні злочину, обставини якого були встановлені під час судового розгляду, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011.

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що ОСОБА_7 за сприяння окупаційної адміністрації зайняла посаду керівника «ГБОУ Херсонской области Таврийская школа Голопристанского муниципального округа», при цьому приймала активу участь в забезпеченні функціонування останньої.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 за ст. 111-2 КК України доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі, оскільки доведена належним та достатнім обсягом доказів.

VIІ. Призначення покарання.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка раніше несудима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер, мотиви, обставини вчиненого злочину, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлені.

Обставинами, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, суд враховує вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст.ст. 50, 65КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам. Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на вище наведене, суд вважає за можливе застосовувати щодо обвинуваченої покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченою злочину проти основ національної безпеки України, яке посягає на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави та дані про особу винної, відсутність обставин, що пом`якшують та наявність обставини що обтяжує покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченої, дають підстави для призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті 111-2 КК України, обмежень для призначення якого з огляду на вимоги ст.63 КК України згідно матеріалів кримінального провадження не вбачається. Таке покарання відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари і буде відповідати меті покарання, закріпленій ст. ст. 50, 65 КК України, а також забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженого та запобігання вчинення нею нових злочинів. Підстави для застосування положень ст.ст. 69, 75КК України, відсутні.

Щодо можливості призначення додаткової міри покарання у виді конфіскації майна, суд зазначає наступне.

В своїй постанові від 07.10.2025 року № 953/694/23 Верховний Суд зазначив, що у разі відсутності у винного корисливого мотиву для вчинення злочину застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна є неправильним, навіть за умови, що воно передбачено санкцією статті як обов`язкове. Така позиція, як вказує Суд, узгоджується із викладеною Верховним Судом України у постанові від 04 квітня 2011 року у справі № 5-1кс11, де Суд зазначив, що при призначенні покарання слід виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й із тих норм Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й тих положень, що передбачені частиною 2 статті 59 КК.

В кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 корисливий мотив не встановлено, а отже підстави для призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією статті 111-2 КК України у виді конфіскації майна обвинуваченої, відсутні.

VIІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Процесуальні витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України - суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

В даному кримінальному провадженні арешт на майно було накладено ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/4004/23 від 08.05.2023 року з метою майбутньої конфіскації майна, яка судом не застосовується, а тому суд вважає за необхідне скасувати раніше обраний захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 372-374, 376, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років без конфіскації майна з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих, адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, у сфері освіти та займатися освітньою та виховною діяльністю на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбування призначеного ОСОБА_7 покарання рахувати з моменту її фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.

Строк додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих, адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, у сфері освіти та займатися освітньою та виховною діяльністю рахувати з моменту відбуття ОСОБА_7 основного покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2023 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2023 року (308/4004/23, пр. № 1-кс/308/1731/23), на майно, а саме: частину будинку АДРЕСА_1 скасувати.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення вручити прокурору, захиснику та направити на адресу обвинуваченого.

Повідомлення про ухвалений вирок опублікувати на офіційному веб-сайті суду, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_14