ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/5637/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2016/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного
заходу обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.08.2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000655 від 28.05.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лозова Харківської області, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: - 07.11.2022 Амур Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 14.11.2024 року,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк до шістдесяти днів, тобто до 24.10.2025 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу і постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його реєстрації та фактичного місця мешкання, із обов`язком носити електронний засіб контролю.

На переконання захисника, жоден з ризиків у клопотанні не доведений прокурором, а нових ризиків не встановлено та судом не в повному обсязі досліджено підставу для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як зазначає захисник, при винесенні ухвали, судом не було враховано, що обвинувачений має постійне місце мешкання, обіцяв з`являтися до суду на першу вимогу, тому вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його реєстрації та фактичного місця мешкання, із обов`язком носити електронний засіб контролю, буде доцільним для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню можливих ризиків і співрозмірним вчиненому ним кримінальному правопорушенню.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Під час апеляційного розгляду, захисник підтримала апеляційні вимоги та просила їх задовольнити.

Обвинувачений та прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю, не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскільки це відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга захисника обвинуваченого не стосується погіршення його становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0000655 від 28.05.2025 відносно ОСОБА_7 у обвинуваченні його у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обраний раніше відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання спливає 31.08.2025, у зв`язку з чим, прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор послалася на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи особу обвинуваченого, відомості, що його характеризують, обставини скоєного ними злочину, враховуючи, передбачену міру покарання в разі визнання винним, вважав, що для запобігання цим ризикам застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції суд виходив з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду, незаконного впливу на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом, про що відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України свідчать такі обставини, як тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, в якому він обвинувачується, репутація обвинуваченого, який був неодноразово судимий, має незняту та непогашену судимість, що може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд не вбачав підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки скасування чи зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, може призвести до ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а тому залишає незмінним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжує строк тримання під вартою до 24.10.2025 року включно, вважаючи жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, таким, що не може запобігти вищевказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На думку колегії суддів, не виключена можливість з боку обвинуваченого переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у виді позбавленні волі на тривалий термін, існує ризик можливості переховування від суду, а також вчинення ним іншого кримінального правопорушення, оскільки він раніше був неодноразово засуджений за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень., а порушення ним при обранні попереднього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, умов запобіжного заходу, застосованого до нього раніше, свідчить про те, що обвинувачений може вчинити дії, направлені на переховування від суду.

Крім того, обвинувачений, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей не має, тобто не має соціально-сталих зв`язків, не має офіційних джерел існування, заощаджень для самостійного забезпечення своїх потреб.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, що існували на час застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики, на думку апеляційного суду, тривають наразі, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Крім того, не виключений ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченим здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків, з метою примушування до зміни показань чи відмови від показань, враховуючи, що йому відомі анкетні дані, місце мешкання потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою примушування до зміни показань чи відмови від показань.

Оскільки обвинувачений не має законних джерел отримання заробітку, не працевлаштований, а обставини кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється, свідчать про його схильність до вчинення корисливих злочинів, свідчать про можливість обвинуваченим продовжити свою злочинну діяльність, що вказує на продовження існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

На час розгляду даного провадження, відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Твердження захисника з приводу необґрунтованості вказаних у клопотанні ризиків, спростовуються матеріалами справи, зокрема, даними щодо порушення ОСОБА_7 умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосованого до нього раніше, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 було змінено запобіжний захід на тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно врахування відомостей щодо його особи, вже були враховані судом під час ухвалення рішення та самі по собі, в даному випадку, не мінімізують вказаних в клопотанні ризиків.

Апеляційній вимоги щодо обрання стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, належним чином не вмотивовані. Більш того, під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом перевірялась можливість застосування вказаного запобіжного заходу та наведені мотивовані висновки щодо відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, які прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.08.2025 про задоволення клопотання прокурора та про продовження щодо обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 24.10.2025 включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4