КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4382/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

27 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0002197 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Московського районного суду міста Києва від 01.02.2000 року за ст. 140 ч. 3 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України 1960 року з відстрочкою виконання вироку на 2 роки та штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- вироком Московського районного суду міста Києва від 21.08.2001 року за ст. ст. 17 ч. 2, 140 ч. 2, 140 ч. 3, 141 ч. 2, 145 ч. 1 КК України 1960 року із застосуванням ст. ст. 42, 43 КК України 1960 року до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, зміненого ухвалою Київського апеляційного суду від 10.01.2002 року та засудженого за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 3, 186 ч. 2 КК України із застосуванням ст. ст. 42, 43 КК України 1960 року до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 06.10.2004 року за ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 06.10.2004 року умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 27 днів;

- вироком Печерського районного суду міста Києва від 18.08.2005 року за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 71 ч. 1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 22.12.2008 року за відбуттям строку покарання;

- вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15.02.2010 року за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 75 КК України - звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 22.09.2011 року за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 71 ч. 1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 01.12.2014 року за відбуттям строку покарання;

- вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 28.09.2016 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 17.01.2019 року за відбуттям строку покарання;

- вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2022 року за ст. 185 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України - звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, та призначено йому покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Згідно ст. 71 ч. 1 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2022 року до призначеного покарання, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків - 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання з дня його фактичного затримання.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 13.07.2024 року приблизно о 17 годині 04 хвилини, перебуваючи у приміщенні торгової зали будівельного гіпермаркету "Леруа Мерлен" Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна", розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Саперно-Слобідська, 26, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиць гіпермаркету 3 ліхтарика LED VIDEX VLF-A105Z 12000LM 5000, код 021, загальною вартістю 3112 гривень 50 копійок, після чого сховав їх до сумки, яку мав при собі, пройшов касову зону гіпермаркету, не розрахувавшись за викрадене та залишив приміщення торгівельної зали, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому Товариству з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" матеріальної шкоди на загальну суму 3112 гривень 50 копійок.

Крім того, він же 26.07.2024 року приблизно об 11 годині 12 хвилини, перебуваючи у приміщенні торгової зали будівельного гіпермаркету "Леруа Мерлен" Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна", розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Саперно-Слобідська, 26, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиць гіпермаркету 3 ліхтарика 10W WESTINGHOUSE WF57N+MICROUSB, код 450, загальною вартістю 3245 гривень 00 копійок, після чого сховав їх до сумки, яку мав при собі, пройшов касову зону гіпермаркету, не розрахувавшись за викрадене та залишив приміщення торгівельної зали, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому Товариству з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" матеріальної шкоди на загальну суму 3245 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Змінити вирок в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання, з визначенням іспитового строку з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та погодився на скорочений судовий розгляд, тобто без дослідження доказів, щоб не затягувати, проте суд першої інстанції призначив йому реальне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі і це за крадіжку в розмірі 3112 грн. 50 коп., що практично на межі від адміністративного правопорушення.

Обвинувачений та представник потерпілого, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули, причини неявки не повідомили, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено без участі осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна - крадіжка, вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу суворості призначеного його підзахисному покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставиною, яка пом`якшує покарання судом першої інстанції визнано і враховано - щире каяття. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого, який не одружений, не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів буде покарання в мінімальних межах, установлених санкцією інкримінованої їй статті, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що даний злочин останній вчинив в період іспитового строку за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2022 та правильно призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до вимог ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не в повному обсязі було враховано те, що обвинувачений визнав свою вину повністю, щиро розкаявся та погодився на скорочений судовий розгляд, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини, які враховуються при призначенні покарання, передбачені статтею 65 КК України, в тому числі і дані щодо особи обвинуваченого та обставину, що пом`якшує покарання, якою, з огляду на визнання обвинуваченим своєї винуватості, не заперечення фактичних обставин провадження і розкаяння у вчиненому, суд першої інстанції визнав - щире каяття, і саме з урахуванням всіх обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України.

Таким чином, виходячи з аналізу сукупності наведених обставин, в тому числі і попередньої поведінки обвинуваченого, який вчинив новий злочин під час іспитового строку, що свідчить про стійке небажання ставати на шлях виправлення та виключає можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку захисником до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року у кримінальному провадженні №0002197 щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3