27.11.2025
Справа № 642/6481/25
Провадження № 1-кп/642/621/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001650 від 01.09.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2)вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2024 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Холодногірському районному суді міста Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001650 від 01.09.2025 за обвинуваченнямОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

19.11.2025 у судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжці), а також продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор вказує у клопотанні, що досудовим розслідуванням встановлено, що 27 серпня 2025 року приблизно о 22 год. 20 хв. під час дії воєнного стану на всій території України, у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний умисел на заволодіння майном, що знаходилось в автомобілі марки «Lincoln» д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на автомобільний стоянці, розташованій за адресою: м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7, та яке належить на праві власності потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реалізуючи свій протиправний умисел, 27.08.2025 приблизно о 22 год. 20 хв. ОСОБА_4 , знаходячись на автомобільній стоянці, розташованій за адресою: м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7, у період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України No64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України No 2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з метою таємного заволодіння чужим майном підійшов до автомобіля марки «Lincoln» д.н.3. НОМЕР_1 , в якому знаходився потерпілий ОСОБА_6 , та повідомив, що потерпілий нібито вдарив сусідній автомобіль. Під час цього потерпілий завершив розмову по мобільному телефону Motorola Edge 50 Pro, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 та поставив його у тримач дефлектора, що знаходився з лівого боку від керма автомобіля, та вийшов із автомобіля, прикривши водійські двері, скло якого було наполовину відчинене, направився оглянути свій автомобіль. В цей час, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна та подальшого обернення його на свою користь, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, впевнившись, що за його діями не спостерігає потерпілий ОСОБА_6 та оточуючі, приблизно о 22 год 20 хв. 27.08.2025, підійшов до водійських дверей автомобіля в марки «Lincoln» д.н.з. НОМЕР_1 , який розташований за адресою: м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7, де побачив закріплений зліва від керма у тримачі мобільний телефон Motorola Edge 50 Pro, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який він визначив предметом свого злочинного посягання, та, простягнувши руку у відкрите скло, взяв його, таким чином таємно, викрав вказаний мобільний телефон та з місця скоєння кримінального правопорушення - злочину зник у невідомому напрямку, розпорядившись майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 , матеріальну шкоду у сумі 16 345,50 грн.

Прокурор вказує у клопотанні про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовуються тим, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Враховуючи те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п?яти до восьми років, то вказані обставини можуть спонукати його переховуватись від суду та перешкоджати забезпеченню виконання процесуальних рішень у вказаному кримінальному провадженні. Про що також свідчить відсутність міцних соціальних зав?язків обвинуваченого. Також, варто взяти до уваги, що на розгляді Основ?янського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України. Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 13.06.2025 оголошено у розшук у зв`язку з його неодноразовими неявками до судових засідань, що в свою чергу підтверджує наявність вищевказаного ризику. Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілого, спонукаючи до зміни наданих небажаних для нього свідчень, а також надання бажаних свідчень у подальшому чи давання завідомо неправдивих показань. Окрім того достатніми є підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Останній схильний до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень та у зв?язку з чим, в разі обрання відносно останнього запобіжного заходу, не пов?язаного з тримання під вартою, останній може продовжити свою злочинну діяльність. Також необхідно врахувати і дані щодо особи ОСОБА_4 а саме: останній суспільно корисною діяльністю не займається, не має постійного джерела доходу (заробітку) та не працевлаштований, що в свою чергу свідчить про те, що для задоволення своїх соціально-побутових потреб останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на вказане прокурор вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_4 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримала подане нею клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , посилався на обставини, викладені у клопотанні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив суд обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного місця проживання. Зазначив, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором не доведені, вказав, що у ОСОБА_4 є стійкі соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року № 4 запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При цьому суд враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 01.10.2025 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 55 діб, з визначенням розміру застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років із конфіскацією майна.

Матеріали справи та наявні у клопотанні прокурора відомості свідчать про наявність достатньо обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що йому інкримінується, для застосування до нього запобіжного заходу.

Як ризик, який дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду варто розцінювати те, що ОСОБА_4 , згідно з ч. 6 ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у разі визнання його винуватим йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у разі незастосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та покарання, яке може йому загрожувати, може переховуватись від суду.

Крім того наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки вони ще не допитані безпосередньо судом в ході судового розгляду. ОСОБА_4 має процесуальний статус обвинуваченого та йому відомо місце мешкання потерпілого та свідків, а тому, залишаючись на свободі, обвинувачений може незаконно вливати на свідків з метою примушення останніх відмовитись від раніше наданих показань щодо відомих їм обставин, які підлягають встановленню у цьому кримінальному провадженні.

Також наявний ризик, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, а саме: вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. На наявність вказаного ризику вказує те, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має законних джерел заробітку, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, водночас ОСОБА_4 раніше був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, що у своїй сукупності може свідчити про схильність обвинуваченого до вчинення протиправних дій.

На підставі викладеного судом встановлено наявність обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує прокурор.

На переконання суду застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Також судом враховано відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 не працює, раніше судимий, крім того відомостей щодо наявності в обвинуваченого захворювань, які унеможливлюють його перебування в умовах тримання під вартою, під час розгляду клопотання суду не надано та матеріали справи не містять.

Суд критично ставиться до посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, оскільки будь-яких відомостей на підтвердження вказаних обставин стороною захисту суду не надано.

Отже суд із врахуванням всіх обставин цієї справи у їх сукупності дійшов висновку про доведеність того, що продовжують існувати ризики, зазначені у клопотанні прокурора, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом наслідків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд зауважує, що дискреція встановлення застави (при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) та визначення її розміру належить саме суду, оскільки прокурор звертається до суду із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а не у вигляді застави.

Враховуючи викладене та беручи до уваги наявні ризики, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає можливим визначити підозрюваному заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На переконання суду такий розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196, 197, 331, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 17.01.2026 включно.

Визначити суму застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області протягом дії запобіжного заходу.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

2) не відлучатись за межі м. Харкова без дозволу прокурора, суду;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватись від спілкування з потерпілим, свідками, понятими, експертами у кримінальному провадженні.

Встановити строк дії ухвали до 17.01.2026 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_8