Справа № 288/666/25
Провадження № 1-кп/288/92/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Попільня Житомирської області обвинувальні акти у об`єднаному кримінальному провадженні відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 04 квітня 2025 року, № 0000023 від 02 травня 2025 року та № 0000034 від 10 червня 2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Турбівка, Попільнянського району, Житомирської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених частиною 1 статті 162, частиною 1 статті 337 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В середині березня місяця 2025 року, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_4 , керуючись мотивами, спрямованими на порушення недоторканності житла чи іншого володіння особи, що виражається у незаконному проникненні до нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, усупереч вимогам статті 30 Конституції України, яка гарантує недоторканність житла чи іншого володіння особи, з метою відпочинку, без дозволу та відома власника майна ОСОБА_5 , шляхом зриву навісного замка на вхідних дверях господарського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проник в середину даного приміщення, після чого в період часу з середини березня місяця по 30.03.2025 року проживав у вказаному господарському приміщенні.

Своїми умисними діями, які виразились в незаконному проникненні до іншого володіння особи, ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України.

01 травня 2025 року близько 16:00 години, ОСОБА_4 , керуючись мотивами, спрямованими на порушення недоторканності житла чи іншого володіння особи, що виражається у незаконному проникненні до нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, усупереч вимогам статті 30 Конституції України, яка гарантує недоторканність житла чи іншого володіння особи, з метою відпочинку, без дозволу та відома власника майна ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу проник до господарського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , після чого на протязі години перебував у вказаному господарському приміщенні, де здійснював дозвілля.

Своїми умисними діями, які виразились в незаконному проникненні до іншого володіння особи, ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України.

ОСОБА_4 як військовозобов`язаний, ухилився від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Встановлено, що відповідно до статті 65 Конституції України, статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок га військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Статтею 10 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу, передбачено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць, зобов`язані: прибувати за викликом відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно до статті 18-1 зазначеного Закону, під час дії воєнного стану призовні комісії утворюються для розгляду питань щодо взяття осіб на військовий облік військовозобов`язаних або виключення з військового обліку.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовий облік усіх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.

Згідно до статті 34 цього Закону, персонально-якісний облік військовозобов`язаних передбачає облік відомостей стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних. Ведення персонально-якісного обліку військовозобов`язаних покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

На загальному військовому обліку перебувають військовозобов`язані, які не заброньовані на період мобілізації та на воєнний час (стаття 35 Закону).

Відповідно до пункту 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави.

Військовий облік поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням обсягу та деталізації на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний (п. 16 Порядку).

Відповідно до пункту 18 вказаної постанови взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни, придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час, які не досягли граничного віку перебування в запасі Збройних Сил та особи, які досягли граничного віку (27 років) перебування на військовому обліку призовників. Взяття громадян на персонально-первинний та персональний військовий облік, а також їх виключення з такого обліку здійснюється лише після взяття (зняття, виключення) зазначених громадян на військовий облік (з військового обліку) у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.

ОСОБА_4 , будучи особою, яка згідно ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, ухилився від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

19.05.2025 року ОСОБА_4 відповідним керівником начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто вручено попередження про його ухилення від військового обліку військовозобов`язаних, а також те, що в його діях вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 337 КК України в частині, що стосується ухилення від військового обліку.

Також, ОСОБА_4 попереджено про те, що у разі неприбуття до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у термін до 24.05.2025 року для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікових документів, ІНФОРМАЦІЯ_2 буде звертатись до слідчих органів досудового розслідування.

ОСОБА_4 особисто ознайомився із змістом даного попередження від 19.05.2025 року про необхідність стати на військовий облік у термін до 24.05.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 та поставив свій підпис про ознайомлення.

Незважаючи на свою обізнаність в обов`язку громадянина України проходити службу в лавах Збройних Сил України, ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч вимог ст. 65 Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою ухилення військовозобов`язаного від військового обліку, будучи особисто ознайомленим про кримінальну відповідальність за ухилення військовозобов`язаного від військового обліку, та належним чином повідомленим про час та місце прибуття за викликом, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на ухилення від військового обліку, без поважних на те причин у термін до 24.05.2025 року ОСОБА_4 на військовий облік так і не став, та в подальшому до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про причини своєї непоставки на вищевказаний облік не повідомив.

Тим самим ОСОБА_4 ухилився від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Своїми умисними діями, які виразились в ухиленні військовозобов`язаного від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримка, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч. 1 ст. 337 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених частиною 1 статті 162, частиною 1 статті 337 КК України визнав повністю, дав покази, які відповідають змісту обвинувачення та погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають. Стосовно міри покарання покладаються на розсуд суду.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення кримінальних проступків, не оспорював їх, позиція його є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку згідно ст. 349 КПК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 1 статті 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи; за частиною 1 статті 337 КК України, як ухилення військовозобов`язаного від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримка.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення.

Обираючи обвинуваченому міру та вид покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, згідно статті 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття.

Обставиною, згідно статті 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При визначенні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги положення статей 1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання злочинам. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, при призначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно статті 12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків, їх суспільну небезпечність, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин, позицію прокурора, думку потерпілих, та інші обставини справи, приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 162 КК України у виді штрафу, в межах санкції частини 1 статті 337 КК України у виді штрафу, із застосуванням частини першої статті 70 КК України, яка визначає призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з призначенням остаточного покарання у виді штрафу, оскільки таке покарання буде законним, справедливим, а також достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Речові докази по кримінальному провадженні відсутні.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не пред`явлено.

Арешт на майно в даному кримінальному провадженні не накладався.

Підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених частиною 1 статті 162, частиною 1 статті 337 КК України і призначити ОСОБА_4 покарання:

- за частиною 1 статті 162 КК України у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень 00 копійок;

- за частиною 1 статті 337 КК України у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень 00 копійок.

Відповідно до вимог частини першої статті 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень 00 копійок.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення. З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1