ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1946/25 Справа № 216/6143/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 червня 2025 року включно, з визначенням розміру застави до сплину терміну тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 червня 2025 року включно.

Визначено ОСОБА_8 суму застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Дніпропетровській області до сплину терміну тримання під вартою.

Постановлено звільнити ОСОБА_8 при внесенні визначеної суми застави, У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (перебуває) - м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування) та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади, у разі наявності, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим, експертами у вказаному кримінальному провадженні згідно реєстру досудових розслідувань; носити електронний засіб контролю.

Доводи апеляційної скарги:

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 . Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі, а саме домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, який дасть змогу контролювати останнього. У разі відмови в задоволення даної апеляційної скарги змінити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави та визначити її в мінімальному розмірі у відповідності до ступеню тяжкості інкримінованого правопорушення, а саме 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб із покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На підтвердження апеляційних вимог зазначив, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 перебуває у зареєстрованому шлюбі, що було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на відсутність у його підзахисного намірів перешкоджати встановленню істини по справі, а також підтверджують наявність у останнього міцних соціальних зв`язків. Зазначає, що ОСОБА_8 на свободі може бути соціально корисний, що може слугувати підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Вважає, що заставу встановлено судом першої інстанції в розмірі, що завідомо є непомірним, оскільки суддею не враховано відсутність статків у обвинуваченого ОСОБА_8 , майновий стан сім`ї обвинуваченого, в тому числі, його дружини, оскільки її заробітку недостатньо навіть для задоволення власних потреб, що на думку сторони захисту прямо суперечить ч. 4 ст. 182 КПК.

Зазначає, що слід визначити розмір застави в межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, адже такий розмір застави буде помірним для обвинуваченого та достатнім для запобігання ризикам і забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній. Одночасно не заперечував проти розгляду провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , який належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню затриманий 15 листопада 2022 року.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 червня 2025 року включно, з визначенням розміру застави до сплину терміну тримання під вартою.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів встановила, що судом 1-ї інстанції, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які в сукупності давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу,

Суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що задовольняючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд правильно встановив наявність ризиків п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, та на які на теперішній час вказує прокурор, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали, не зменшилися, й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, судом 1-ї інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Окрім того, апеляційний суд зазначає, що ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст.23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

При цьому, суд при встановленні даного ризику врахував існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_8 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, обвинувачений неповнолітніх (малолітніх) дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення суд виходив з того, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення тяжких умисних кримінальних правопорушень проти власності, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в період іспитового строку, що свідчить про антисоціальну направленість поведінки ОСОБА_8 та небажання вести законослухняний спосіб життя. Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, суд дійшов висновку про існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.1999 р. № 7рп зазначив, що кримінальну відповідальність слід розглядати як особливий правовий інститут, у межах якого здійснюється реагування держави на вчинений злочин. Кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила злочин, конкретних кримінально-правових заходів примусового характеру через обвинувальний вирок суду.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Доводи апеляційної скарги про можливість обрати домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, а саме, що ОСОБА_8 обвинувачується у тяжкому кримінальному правопорушенні проти життя та здоров`я особи, вчинене під час відбування іспитового строку, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду першої інстанції та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час, за наявними доказами по справі, наявне обґрунтоване обвинувачення у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи апелянта про не надання доказів прокурором на підтвердження ризиків ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставними, оскільки прокурором доведена наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. Наразі правослухняна поведінка обвинуваченого зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не його високими моральними якостями.

Посилання захисника на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити обвинуваченому у разі звільнення з під варти, запобігти існуючим ризикам передбачених статтею 177 КПК України. Крім того, обвинуваченому ОСОБА_8 надавалась можливість стати на шлях виправлення, оскільки за попереднім вироком до нього було застосовано покрання з іспитовим строком. Проте, під час відбування іспитового строку 3 роки за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.06.2021 року, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив нове інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Доводи апеляційної скарги про формальне посилання прокурора на тяжкість кримінального правопорушення та твердження про можливість визначити розмір застави, визначеної обвинуваченому у непомірному розмірі,, є безпідставними.

Обговорюючи питання щодо зменшення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

На підставі викладеного, з урахуванням досліджених матеріалів, в тому числі щодо майнового стану обвинуваченого, колегія суддів вважає вірним висновок суду 1-ї інстанції, що існують підстави для визначення розміру застави у максимальній межі, встановленого ч. 5 ст. 182 КПК, у зв`язку з чим вважала, що достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні є застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Такий розмір застави, на думку суду є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого на даній стадії судового розгляду.

Фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення ОСОБА_8 з-під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_8 суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги сторони захисту, а також й відсутність підстав для скасування судового рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 червня 2025 року включно, з визначенням розміру застави до сплину терміну тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4