Справа № 571/1845/25
Провадження № 1-кп/571/202/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року с-ще Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

їх захисників ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000004 від 04.01.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, має на вихованні малолітню дитину, непрацюючий, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.240-1 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, особа, без інвалідності, одруженого, на вихованні одна неповнолітня дитина, непрацюючий, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.306, ч.1 ст.317 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, розлученого, непрацюючого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою,-

встановив:

В провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, через канцелярію суду, подав клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 240-1, ч.1 ст.263, ч.1 ст. 306, ч.1 ст. 317 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі терміном від 3-ти до 12-ти років, яке відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, та в разі не продовження такому запобіжного заходу пов`язаного з триманням під вартою, останній продовжить вчиняти нові кримінальні правопорушення, а також враховуючи те, що він ніде не працює, може впливати на свідків та може переховуватись від досудового слідства та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З огляду на вищенаведене, просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , вищевказаний запобіжний захід строком на 2 місяці, однак без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор просила подане клопотання задоволити. Крім того, просив суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не визначати розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання сторони обвинувачення заперечив. Просив обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема обрати цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , в судовому засіданні заперечила щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, покликаючись на те, що прокурором не доведено необхідності застосування найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, тому просить застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Заслухавши думку прокурора, який просить задовольнити клопотання, думку сторони захисту, вивчивши матеріали, яким прокурор обґрунтовує доводи клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення.

До них, згідно з п.9 ч.2 ст.131 КПК України, віднесені запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у статті 177 КПК України ризикам.

Вирішуючи питання про обрання дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08.05.2025 року, обвинуваченому ОСОБА_4 , обрано запобіжний захід - тримання під вартою в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 06 липня 2025 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800,00 грн. та в разі її внесення покладено на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Підставою щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про обрання ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність.

За змістом статті 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його характеризуючих даних, ризики, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які продовжують існувати і не зменшилися, а також те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, є підстави вважати, що обвинувачений, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Поряд з цим, судом не здобуто відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені статті 177 КПК України.

Отже, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_4 , під вартою.

Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, за даних обставин суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому запобіжний захід вигляді тримання під вартою слід обрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Відповідно до ч.4 ст.184 КПК України прокурор просив не визначати обвинуваченому розмір застави.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

При вирішенні питання щодо можливості застосування застави відносно ОСОБА_4 суд приймає до уваги те, що останній раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні 2 малолітніх дітей, що свідчить про сталі соціальні зв`язки. Тому суд вважає можливим визначити розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч.1 ст.263, ч. 1 ст. 240-1 КК України, які згідно ст.12 КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів.

Враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, суд вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з урахуванням Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» становить: 80 х 3028 грн. = 242240,00 гривень.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені пунктами 1-4, 8 ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 196, 315 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора щодо застосування запобіжного заходу задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят) днів, до 31 серпня 2025 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_4 розмір застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в розмірі 242 240,00 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою на рахунок UA0010559, отримувач: Територіальне управління державної судової адміністрації України в Рівненській області, , Банк отримувача: Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО: 820172. Призначення платежу: застава від ____ (прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка внесла заставу, прізвище, ім`я, по-батькові особи, за яку внесли заставу) у кримінальному провадженні №____(Рокитнівський районний суд Рівненської області).

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну;

- заборонити спілкуватись із свідками у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Строк дії покладених судом обов`язків, у разі внесення застави, визначити до 31 серпня 2025 року.

Встановити строк дії ухвали до 31 серпня 2025 року, включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено та оголошено 04.07.2025 року о 10:00 год.

Суддя ОСОБА_1