Справа № 201/6077/25
Провадження № 1-кп/201/940/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000627, внесеного у ЄРДР 12.05.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

Відповідно до ст. 31 Конституції України - кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Згідно ст. 21 Закону України «Про інформацію», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб?єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону.

Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до п. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» - інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» - особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, с невід`ємними і непорушними.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних» - використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб?єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб?єкта персональних даних чи відповідно до закону.

Зокрема згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» - поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб?єкта персональних даних. Також відповідно до ч. 2 вказаної статті - поширення персональних даних без згоди суб?єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про захист персональних даних» порушення законодавства про захист персональних даних тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Встановлено, що 05 січня 2025 року, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, проспект Науки, 8а, використовуючи власний мобільний телефон Iphone 16 з підключенням до Всесвітньої мережі «Інтернет», керуючись єдиним умислом, направленим на несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створена та захищена відповідно до чинного законодавства, ОСОБА_3 , являючись користувачем месенджера «Telegram», маючи спеціалізацію в несанкціонованому розповсюдженні, збуті та обміну облікових записів до різноманітних онлайн сервісів та веб-ресурсів, під псевдонімом « ОСОБА_5 », з псевдонімом « ОСОБА_6 », розпочав листування з користувачем месенджеру «sanyaq», назва облікового запису « ОСОБА_7 ».

Реалізуючи свій умисел, направлений на несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, 05.01.2025 року о 16:06, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, проспект Науки, 8а вступивши у приватне спілкування у месенджері «Telegram», з користувачем під псевдонімом: « ОСОБА_8 », назва облікового запису « ОСОБА_7 », ОСОБА_3 , з власного облікового запису під псевдонімом « ОСОБА_5 », назва облікового запису ОСОБА_6 , надіслав останньому 1 файл формату «.txt», а саме: «Normalized Passwords.txt», об`ємом 1.2 МБ., в якому знаходились 17 972 рядків які містять ідентифікаційні дані користувачів мережі Інтернет, а саме логіни та паролі для входу в облікові записи. Такий файл є надзвичайно небезпечним, оскільки надає можливість для несанкціонованого доступу до особистих даних користувачів.

Таким чином, у зазначених файлах відповідно до ст. 31 Конституції України та ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» міститься інформація з обмеженим доступом, надіславши які, ОСОБА_3 , здійснив несанкціоноване розповсюдження вказаної інформації.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 361-2 КК України - несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.

2. Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, негативно оцінив свої дії та продемонстрував готовність понести заслужене покарання.

3.Докази, які досліджені судом

Прокурорнадав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують його особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

4.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у несанкціонованому розповсюдженні інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України, вірно.

5.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Щодо обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, що проявилось в осуді вчиненого та активному сприянні у розкритті злочину.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, не встановлено.

Призначення покарання

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, виходячи з положень ч. 4 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність обставин, які пом`якшують покарання, і відсутність його обтяжуючих, вчинення кримінального правопорушення вперше, думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, підтримане обвинуваченим, а, отже, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, встановленого санкцією інкримінованої статті.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Щодо спеціальної конфіскації

Як встановлено судом, ОСОБА_3 у своїй злочинній діяльності використовував власний мобільний телефон Iphone 16 з підключенням до Всесвітньої мережі «Інтернет», за допомогою якого несанкціоновано розповсюдив інформацію з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч. 1 ст. 150, ст. 154, ч. 2, 3 ст. 159-1, ч. 1 ст. 190, ст. 192, ч. 1 ст. 204, 209-1, 210, ч. 1, 2 ст. 212, 212-1, ч. 1 ст. 222, 229, 239-1, 239-2, ч. 2 ст. 244, ч. 1 ст. 248, 249, ч. 1, 2 ст. 300, ч. 1 ст. 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст. 363, ч. 1 ст. 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

При цьому спеціальна конфіскація не входить до переліку кримінальних покарань, визначеного ст. 51 КК України, та рішення про неї згідно ч. 4 ст. 374 КПК приймається судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, разом з рішеннями щодо речових доказів і документів, які були надані суду. Таким чином, її належить вважати спеціальною формою розпорядження грошима, цінностями та іншим майном, що відповідають ознакам ч. 1 ст. 96-2 КК, а отже застосування спеціальної конфіскації не може розцінюватись як призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Враховуючи вищевказане, на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України слід конфіскувати у власність держави засіб вчинення злочину - мобільний телефон Iphone 16.

6.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

7.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжнийзахід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не застосовувався. Клопотань про його застосування не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Керуючисьст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн 00 коп.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію, а саме: конфіскувати у власність держави засіб вчинення злочину - мобільний телефон Iphone 16 EMEI1: НОМЕР_1 , EMEI2: НОМЕР_2 .

Витрати за проведення судової експертизи і цивільний позов відсутні.

Запобіжний захід не застосовувався.

Речові докази:

- два флеш-носії по 32 Гб кожний зберігати при матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 64, 97);

- ноутбук LENOVO LOQ сірого кольору, який переданий до камери схову речових доказів ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2421 (т. 1 а.п. 116), повернути ОСОБА_9 , у зв`язку з чим скасувати арешт, накладений на нього ухвалою слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 13.05.2025 по справі № 21/5674/25 (т. 1 а.п. 75-76);

- мобільний телефон Iphone 16 EMEI1: НОМЕР_1 , EMEI2: НОМЕР_2 , який переданий до камери схову речових доказів ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2421 (т. 1 а.п. 116), передати уповноваженому органу для виконання вироку в частині спеціальної конфіскації, у зв`язку з чим скасувати арешт, накладений на нього ухвалою слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 13.05.2025 по справі № 21/5674/25 (т. 1 а.п. 75-76).

Роз`яснити засудженому, що він зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально - виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. У разі несплати засудженим штрафу у вказаний строк, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати не сплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1