ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 385/1219/23

провадження № 51-5695км24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції);

представника

потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції);

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 1 серпня 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 246 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі статей 75, 76 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього певні обов`язки.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 в період часу з 11 по 15 березня 2023 року, не маючи спеціального дозволу, разом із заздалегідь підготовленою належною йому бензопилою, прийшов до ділянки лісового масиву, що знаходиться за межами с. Бандурове Кіровоградської області та відноситься до протиерозійних лісів, є складовою частиною лісового фонду України та належить до території Вільховатського лісництва Філії ДП «Голованівське лісове господарство», ділянка у кварталі 99 виділ 3 лісового масиву території Гайворонської об`єднаної територіальної громади.

Порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу як важливого елемента навколишнього природного середовища, діючи всупереч вимогам ст. 54 Лісового кодексу України, пунктів 2, 3 Порядку видачі спеціальних дозволів та використання лісових ресурсів, ОСОБА_8 , без ордеру та лісорубного квитка, за допомогою бензопили здійснив незаконний поруб до ступеня припинення росту 21 дерева (20 сироростучих та 1 сухостійного дерева) породи «Дуб», які в подальшому розкряжував і підготував для вивезення, проте був викритий працівниками ДП «Голованівське лісове господарство».

Своїми діями ОСОБА_8 завдав шкоди державі, в особі ДП «Голованівське лісове господарство», на загальну суму 185 666, 94 грн, що оцінюється як тяжкі наслідки, а також спричинення шкоди довкіллю, що виразилося локально на ділянці, де відбулась незаконна порубка дерев погіршилися природний склад та якість насадження, захисні, ґрунтозахисні важливі екологічні властивості лісонасаджень.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні засудженого складу кримінального правопорушення, а також через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанні можливості їх отримати.

На думку захисника, судові рішення є незаконними і необґрунтованими, оскільки в їх основу покладено недопустимі докази, зокрема, протокол огляду місця події, який не було узаконено ухвалою слідчого судді, висновки експертиз та інші. Стверджує, що ОСОБА_8 був затриманий під час вчинення злочину, однак йому не було повідомлено підстави затримання та роз`яснено права, чим порушено право останнього на захист.

Вказує на неналежне вилучення речових доказів на місці події, та відсутність у потерпілого права користування земельною ділянкою, де було вчинено кримінальне правопорушення. Зазначає, що судом не розглянуто ряд клопотань про визнання доказів недопустимими та вважає, що рішення суду щодо задоволення позовних вимог прокурора є передчасним.

Вказані порушення залишились поза увагою апеляційного суду, який, до того ж, безпідставно відмовив в задоволенні клопотання захисту про повторне дослідження доказів. Також, на думку захисника, апеляційний суд не виходив до нарадчої кімнати, а його рішення було підготовлено ще до судового засідання.

У запереченнях на касаційну скаргу захисника, представник потерпілого просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор і представник потерпілого заперечували проти задоволення цієї скарги.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону

України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Водночас Суд звертає увагу, що в поданій касаційній скарзі захисник серед іншого, не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та ставить під сумнів достовірність окремих доказів, тоді як їх перевірка, як зазначалося вище, на підставі положень статей 433, 438 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Тобто, такі доводи касаційної скарги не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки Суд не вправі виходити за межі фактів та обставин, установлених у судах першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно зі ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

Висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Водночас, сам ОСОБА_8 будучи допитаним у суді першої та апеляційної інстанції вину у скоєному не визнав та наполягав на тому, що його найняв ОСОБА_9 для розчистки поля від кущів і дерев, яке знаходиться поряд з лісовим масивом. За межами лісу він зрізав дерева породи дуб діаметрами 23-30 см у кількості 8-9 штук, а частина дерев вже була зрізана ОСОБА_9 . Різав їх під пень власною бензопилою приблизно три дні, різав один рядок та почав із середини масиву. Зазначив, що відстань від поля до лісу близько 6 метрів. Дозвіл на виробку дерев не мав. На місці події було троє поліцейських, які наказали йому бути поряд з ними. Вони не роз`яснили йому права та обов`язки, в тому числі на правову допомогу. На місці події було троє поліцейських та троє лісників, понятих не було.

Суд першої інстанції проаналізував і належним чином оцінив показання ОСОБА_8 та дійшов висновку, що його твердження про непричетність до вчинення кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що суд ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення та на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у його вчинені обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , котрі у судовому засіданні підтвердили, що коли 15 березня 2023 року робили обхід території лісу (квартал 99, виділ № 3) виявили самовільну рубку лісу та порушника ОСОБА_8 при якому була бензопила. Останній повідомив, що це він різав дрова та працював як найманий працівник, при цьому документів на зріз дерев не надав. Було незаконно зрізано 21 дерево породи дуб (діаметрами приблизно 30-40 см) до ступеня припинення росту. Всі дерева зрізано в межах лісового фонду. Поліцейські робили зрізи на пнях і вилучили всю деревину. Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що коли приїхали на місце події, там були ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинувачений. Також там була наявна бензопила та 21 пень дуба (20 сироростучих та 1 сухий). Зрізи дерев були свіжі та в межах лісового масиву.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що коли вони приїхали на місце події, там були присутні поліцейські, чотири працівники лісового господарства та ОСОБА_8 . На місці події було близько 20 свіжих пеньків дерев, поряд складена деревина та була бензопила. Слідчий зачитував права та обов`язки, поліцейські здійснювали фотографування місця події. Контрольні зрізи робили полою свідка. Зрізи клали в мішки та зносили до автомобілів. Вкінці слідчий зачитав та всі підписали документи. Свідок ОСОБА_15 надав аналогічні показання, що і свідок ОСОБА_14 та додатково пояснив, що на місці події він зрізав зрізи, які фотографували поліцейські та міряли. Зрізи підписали та помістили в мішки, здійснювалось фотографування слідчої дії. Слідчий зачитував права та обов`язки на початку цієї дії та в кінці, ОСОБА_8 був поряд. У нього не було зауважень до слідчої діх та протоколу.

Будучи допитаним у суді свідок ОСОБА_9 пояснив, що його батько - ОСОБА_16 , обробляє земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Підтвердив, що йому зателефонував ОСОБА_8 та попросив щоб він приїхав на місце, де останній різав кущі. Свідок приїхав на поле, на місці події були два лісники, поліцейські та ОСОБА_8 . Поряд із земельною ділянкою ОСОБА_16 стояв обвинувачений, а біля нього були свіжозрізані кущі та дерева. Дерева були порізані за межами поля, рів між полем та лісом був відсутній. Пояснив, що він не наймав обвинуваченого для різання дерев. Свідок ОСОБА_16 підтвердив, що його земельні ділянки знаходяться біля місця, де ОСОБА_8 різав дерева. При цьому зазначив, що нікому не доручав різати чи рубати ліс.

Показання вищевказаних свідків є логічними, послідовними, вони узгоджуються між собою та не викликають сумнівів в їх достовірності, а також спростовують версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що в основу вироку були покладені належні та допустимі докази, зокрема, протокол огляду місця події від 15 березня 2023 року з фототаблицями, з якого убачається, що слідчим ОСОБА_17 в присутності понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , за участі представника: майстра лісу ОСОБА_10 , спеціаліста-криміналіста ОСОБА_18 , а також ОСОБА_8 було проведено огляд місця події. Встановлено, що місцем події є земельна ділянка, а саме частина лісу 99 квартал, 3 виділ, 7 майстерської дільниці Вільховатського лісництва. Було виявлено пні до припинення зросту дерева породи «Дуб» в кількості 21 штука, кожному присвоєно номер. З всіх пнів було виготовлено зрізи за допомогою бензопили, які запаковано до мішків та опломбовано пломбами. Виконано зрізи відземків з відрізків деревини, які також упаковано та опломбовано. Всі зазначені зрізи вилучено до ВП № 1 м. Гайворон.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо недопустимості вказаного доказу, слід зазначити, що, протокол огляду місця події, на думку Суду, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, в ньому зазначені всі особи, які брали участь у слідчій дії, від яких зауважень не надійшло та які підписали вказаний протокол. Також в протоколі детально описано, які саме предмети було виявлено, опечатано згідно правил пакування та вилучено до відділу поліції. Зазначено, що під огляду застосовано фотоапарат, рулетки для вимірювань, ліхтарі та бензопила. До протоколу долучено ілюстративну таблицю, що містить детальні зображення земельної ділянки, де виявлено відрізки деревини, пнів, бензопили, зрізків відземків з відрізків деревини тощо. В подальшому вилучені речі були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та на вказане майно накладено арешт.

Отже, твердження сторони захисту про неналежне вилучення речових доказів, не знайшли свого підтвердження в ході перевірки матеріалів справи судом касаційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що огляд місця події проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а протокол огляду від 15 березня 2023 року складений із дотриманням положенням статей 104, 105 КПК та він є допустимим доказом, а тому підстави вважати похідні від нього докази (висновки експертиз) недопустимими, як про це зазначає захисник, відсутні.

Крім того, слід звернути увагу на те, що певні недоліки оформлення протоколу огляду самі по собі не дають підстав для висновку про недопустимість його результатів. Ці недоліки мають оцінюватися в контексті достовірності відомостей, відображених в протоколі, а також їх достатності для встановлення тих обставин, на які посилалася сторона обвинувачення, у сукупності з іншими представленими доказами.

Повертаючись до матеріалів справи слід зазначити, що місцевим судом під час розгляду кримінального провадження було також досліджено: акти огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства; копії розрахунку розміру шкоди; витяг з ЄРДР; рапорт; копії відомостей переліку по пнях; схему земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0905, на якій вказані зрізані дерева та вибірково відстань до них. Відображено, що 21 пень зрізаних дерев знаходиться в межах земельної ділянки з зазначеним кадастровим номером; копію витягу в Державного реєстру речових прав, де зазначено відомості про суб`єкта іншого речового права: правокористувач: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», землевласник: Кіровоградська обласна державна адміністрація; копію проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Голованівське Лісове Господарство», таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків.

Дослідженим судом висновком судової інженерно-екологічної експертизи від 11 травня 2023 року встановлено, що розмір шкоди заподіяної внаслідок незаконної порубки 21 дерева породи «Дуб», становить 185 666, 94 грн.

Згідно з висновком судово-трасологічної експертизи від 12 травня 2023 року, надані на дослідження зрізи з пнів породи «Дуб», марковані маркером чорного кольору №1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17,18,19,20,21 вилучені протоколом огляду місця події зі зрізами із деревини, які також промарковані маркером чорного та синього кольорів «1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17,18,19,20,21» та на кожному з яких нанесено маркування «Х», зрізи деревини 17Х-17, 20Х-11, 18Х-8, 21Х-21, 3-19Х, 7-14Х, 18-9Х, 2-5Х, 20-4Х, 11Х-1, 8Х-9, 4-12Х, 13Х-14, 3Х-2Х-15, 12-15Х, 6Х-19, 5-7Х, 10Х-10 являються одним цілим, зрізи деревини 16Х та 6 імовірно являються одним цілим, зрізи деревини 1Х,6, 13 не являються одним цілим

Крім того судом було здійснено виїзне судове засідання за місцем зберігання речових доказів, які було оглянуто (255 відрізків деревини, бензопилу, 959 відрізків (гілок), 21 контрольний зріз).

Отже, дослідивши надані докази, суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника, доводи якої за своїм змістом є аналогічними доводам його касаційної скарги, з дотриманням вимог статей 404, 405, КПК перевірив зазначені в ній вимоги, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, досліджених судом першої інстанції та врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК, належним чином умотивувавши свої висновки.

Предметом ретельної перевірки були доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого злочину, які, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовані показаннями обвинуваченого, свідків і матеріалами справи.

При цьому суд зазначив, що сам ОСОБА_8 не заперечував факт того, що він зрізав дерева, при здійсненні обходу свідки виявили самовільну рубку лісу та порушника ОСОБА_8 , котрий здійснював таку порубку та відсутність сторонніх осіб, 21 дерево було зрізано на місці події та пеньки від них знаходилися в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0905, яка належить ДП «Ліси України», а тому враховуючи наведене, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що дії ОСОБА_8 утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК, з чим погоджується й Верховний Суд.

Доводи засудженого та його захисника про те, що ОСОБА_8 зрізав дерева у кількості 8-9 штук та за дорученням ОСОБА_19 , сторона захисту не підтвердила відповідними доказами, а тому вони не були враховані апеляційним судом. Водночас, суд наголосив на тому, що він може встановити певні обставини виключно на підставі достовірних доказів.

Також суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що в даному випадку не має значення хто давав вказівку на порубку дерев, оскільки обвинувачений повинен був переконатися у наявності відповідних дозвільних документів на вирубку лісу. На думку суду, прохання чи доручення ОСОБА_9 може лише свідчити про наявність групи осіб у скоєнні кримінального правопорушення, а тому, якщо сторона захисту вважає, що ОСОБА_9 вчинено злочинні дії, вона має право звернутися з заявою до правоохоронних органів для здійснення досудового розслідування.

До того ж, суд апеляційної інстанції зазначив, що допитані у місцевому суді свідки підтвердили, що на місці події були свіжі пеньки дерев, а свідок ОСОБА_10 пояснив, що для того щоб зрізати таку кількість дерев одній людині необхідно працювати приблизно три дні. Отже, враховуючи показання свідків, а також те, що ОСОБА_8 самостійно надав свідчення про те, що працював три дні, суд дійшов висновку, що обвинувачений упродовж трьох днів здійснював порубку дерев. Разом з цим, якщо б хтось до ОСОБА_8 здійснював порубку дерев, свідки повідомили б про це, однак обвинувачений самостійно без примусу надав показання про обставини вчинення кримінального правопорушення та повідомив, що працював тривалий час, а саме три дні.

Крім того суд звернув увагу на те, що свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_16 в суді першої інстанції під присягою підтвердили, що не давали вказівки ОСОБА_8 здійснювати порубку дерев.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого кримінального правопорушення (аналогічні доводи наводить захисник в касаційній скарзі), були належним чином перевірені судом апеляційної інстанції та правильно визнані безпідставними.

Предметом перевірки суду апеляційної інстанції також були доводи сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події, через те, що слідчу дію проведено без ухвали слідчого судді, при цьому ОСОБА_8 не було роз`яснено право на правову допомогу, а також про те, що останнього було затримано працівниками поліції, однак підстави затримання йому не повідомлялись, права та обов`язки не роз`яснювались, в тому числі право мати захисника.

Відхиляючи вказані твердження суд зазначив, що у даному кримінальному провадженні було проведено огляд земельної ділянки неподалік с. Бугове Голованіського району Кіровоградської області, а саме частина лісу 99 квартал, 3 виділ, 7 майстерської дільниці Вільховатського лісництва, тобто огляд проводився у загальнодоступному місці - лісі, а відтак отримання ухвали слідчого судді для його проведення КПК не передбачено.

При цьому, як убачається з протоколу огляду місця події від 15 березня 2023 року, особам роз`яснено їхні права. Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 у суді підтвердили, що слідчий зачитував права та обов`язки на початку та вкінці слідчої дії, а ОСОБА_8 був поряд та жодних зауважень від нього не надходило.

Судом було встановлено, що затримання ОСОБА_8 не здійснювалось і жодного порушення його прав не було. Крім того, ст. 237 КПК не містить обов`язку слідчого, прокурора чи іншої службової особи для забезпечення присутності під час проведення огляду захисника чи адвоката. Натомість закон передбачає лише те, що «слідчий, прокурор не має права заборонити учасникам огляду користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Слідчий, прокурор зобов`язаний допустити такого адвоката або представника до огляду/обшуку на будь-якому етапі його проведення».

Враховуючи наведене суд зазначив, що хоча законодавець створює умови для участі осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, а також захисника чи адвоката під час проведення огляду/обшуку, він не передбачає, що така участь є суворо обов`язковою з огляду на специфіку цієї слідчої дії.

Також суд наголосив на необґрунтованості тверджень сторони захисту про те, що коли приїхали працівники поліції відбулось затримання ОСОБА_8 , зазначивши, що вони не підтверджуються дослідженими доказами.

Оскільки судом вже було встановлено, що затримання ОСОБА_8 не здійснювалось, твердження захисника про те, що останньому не було повідомлено підстави затримання, його процесуальні права та обов`язки затриманого, є необґрунтованими. Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає порушення права на захист ОСОБА_8 .

Спростовані судом апеляційної інстанції і доводи захисника про те, що не було здійснено відбір зрізів з рубаної деревини. Суд зазначив, що вся зрізана деревина була вилучена та в подальшому на неї накладено арешт, довжина колод склала біла 1 м, що достатньо для проведення експертизи.

Так само судом були перевірені та спростовані твердження сторони захисту про передчасність задоволення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придністровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська область), а також про неправильне визначення потерпілого у кримінальному провадженні.

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» прокурор має право звернутись з позовом про відшкодування збитків в інтересах держави.

При цьому суд звернув увагу на те, що держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд, згідно із принципом «jura novit curia» («суд знає закони»), під час розгляду справи має самостійно перевірити на момент відкриття провадження у справі доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема в даному випадку повноважень ДП «Ліси України» та Кіровоградської облдержадміністрації, яка є власником земельної ділянки лісового фонду та екологічної інспекції, яка здійснює захист державних екологічних ресурсів, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що наявність підстав для представництва в даному випадку належно обґрунтовано прокурором у суді першої інстанції. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це у позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Крім того суд зазначив, що розмір шкоди заподіяний кримінальним правопорушенням, є доведеним та належним чином обґрунтованим. Отже, твердження захисту про те, що задоволення позовних вимог прокурора було передчасним, не заслуговують на увагу.

Так само є неспроможними твердження захисту про те, що на час вчинення злочину ДП «Ліси України» не мало жодного відношення до лісового масиву, де була здійснена порубка лісу та право постійного користування у підприємства виникло лише 11 вересня 2023 року.

Вказані твердження перевірені судом апеляційної інстанція, який відхиляючи їх зазначив, що вказане підприємство згідно постанови КМУ № 1003 від 7 вересня 2022 року - є правонаступником територіальних органів Державного агентства лісових ресурсів, яке ліквідоване та володіло природними ресурсами, яким заподіяно шкоду на час вчинення злочину.

У підсумку, суд апеляційної інстанції зазначив, що перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено упередженого ставлення суду до ОСОБА_8 , а його процесуальні права та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень не допущено.

З вищенаведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Доводи касаційної скарги захисника не дають Суду підстав ставити під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо фактичних обставин справи та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК (незаконна порубка дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду).

Відносно твердження захисника про невирішення місцевим судом ряду клопотань про визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події з додатками, речових доказів, висновків експертиз тощо, то вони, на думку Суду, є такими, що не ґрунтуються на положеннях КПК, ч. 1 ст. 89 якого регламентує правило про те, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а аргументів, за наявності яких суду необхідно було застосувати положення ч. 2 ст. 89 КПК, стороною захисту наведено не було.

Суд звертає увагу на те, що необхідно чітко відрізняти положення ч. 1 та 2 ст. 89 КПК, оскільки лише у тому випадку, коли має місце очевидна недопустимість доказу суд під час судового розгляду визнає цей доказ недопустимим та припиняє його досліджувати або виключає його з кола доказів, які будуть досліджуватися в судовому засіданні. Якщо суд не вбачає підстав для визнання доказу очевидно недопустимим, він оцінює такий доказ під час ухвалення кінцевого судового рішення в нарадчій кімнаті.

Місцевий суд в ході судового розгляду належним чином дослідив усі докази у провадженні та дав їм відповідну оцінку.

Крім того, слід зазначити, що аналогічні доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, передчасного задоволення позовних вимог прокурора та про неправильне визнання потерпілого у кримінальному провадженні, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, та визнані ним необґрунтованими.

Аргументи сторони захисту про порушення апеляційним судом положень ч. 3 ст. 404 КПК Суд відхиляє, адже клопотання захисника про повторне дослідження доказів було розглянуте апеляційним судом, який не знайшов підстав для його задоволення.

Незгода із таким процесуальним вирішенням клопотання не зумовлює порушення правил ч. 3 ст. 404 КПК з боку суду апеляційної інстанції, а свідчить про те, що сторона захисту не навела достатніх та переконливих мотивів, за наявності яких її клопотання потрібно було б задовольнити.

Таким чином є неспроможними твердження захисника про упередженість апеляційного суду через відмову в задоволенні його клопотання про повторне дослідження доказів.

Також колегія суддів вважає, що захисником у касаційній скарзі не наведено та за матеріалами кримінального провадження не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про те, що рішення суду апеляційної інстанції було підготовлено ще до початку судового засідання, а також про те, що суд взагалі не виходив до нарадчої кімнати, як про це зазначає сторона захисту. Вказані твердження нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи, а тому Суд їх відхиляє.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. З огляду на вищезазначене підстав для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 1 серпня 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3