ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/250/25 Справа № 695/400/23 Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 1.11.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000958 від 25.10.2022 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Попівка Смілянського р-ну Чер-

каської обл., громадянин України, українець,

який має середню освіту, одружений, раніше не

судимий, не працює, зареєстрований:

АДРЕСА_1 , проживає:

АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили. Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишений у виді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за час тримання під вартою з 25.10.2022 р. по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 3260,00 грн. та моральну шкоду в сумі 500 000,00 грн., а разом 503 260,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 9 122,53 грн.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 24.10.2022 р. приблизно о 22:00 год. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем проживання у будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, які проявилися в результаті спільного розпиття алкогольних напоїв з громадянином ОСОБА_10 , маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 і бажаючи їх настання, озброївшись ножем, яким умисно наніс ОСОБА_10 один удар у життєвоважливий орган, а саме: в область живота, від якого потерпілий помер на місці. В результаті таких протиправних дій ОСОБА_8 , відповідно до висновку експерта № 05-8-02/247 від 25.10.2022 р., причиною смерті ОСОБА_10 є проникаюче колото-різане поранення живота з раною на передній черевній стінці праворуч, з ушкодженням пристінкового черева, печінки, великого чепця, брижі тонкого кишківника, що ускладнилось розвитком внутрішньої кровотечі. Проникаюче колото-різане поранення живота належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Окрім цього, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження: синець на черевній стінці зліва; садна на лівому коліні, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду стосовно ОСОБА_8 , змінити кваліфікацію кримінального правопорушення і застосувати статтю закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, а саме ст. 118 КК України та призначити ОСОБА_8 максимально м`який вид та розмір покарання, передбачений санкцією цієї статті.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що оскаржуваний вирок суду є незаконним, необґрунтованим та таким, який підлягає зміні з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження виявилась у тому, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні саме умисного вбивства не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, а фактично ґрунтується на внутрішньому переконанні суду, що призвело до неправильної оцінки доказів судом, без об`єктивного оцінювання доказів сторони обвинувачення та доводів сторони захисту у їх сукупності.

Відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_8 , останній не заперечував факту заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , але зазначив, що такі дії ним були вчинені з метою самозахисту та що він діяв у стані необхідної оборони, так як дії потерпілого становили загрозу його здоров`ю та життю, тобто він захищався. Він не хотів вбивати потерпілого, а хотів лише припинити його дії, щоб останній перестав давити йому очі і голову. У нього була реальна можливість добити ОСОБА_11 після нанесення лише одного удару ножем, але він цього не зробив.

Суд першої інстанції невмотивовано відкинув пояснення обвинуваченого та помилково дійшов висновку, що це спосіб обраного ним захисту.

Разом з тим, відповідно до показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до ОСОБА_14 та ОСОБА_8 приходив ОСОБА_10 і починав бійки із ОСОБА_8 , ініціатором бійок був ОСОБА_10 , який був більшим і кремезнішим за ОСОБА_8 . ОСОБА_10 був задерикуватий по відношенню до оточуючих, особливо коли вживав алкоголь. ОСОБА_8 вів себе добре по відношенню до ОСОБА_14 , а ОСОБА_10 вів себе погано. ОСОБА_10 раніше судимий, так як був «підрізав» сина, доньку і свідка ОСОБА_14 . Коли вживали алкоголь, то ОСОБА_8 був спокійний, не бушував, а ОСОБА_10 навпаки ставав агресивним, всіх «вбивав». ОСОБА_8 зранку пояснював свідку ОСОБА_14 , що ОСОБА_10 напав на нього, душив за горло, а він не міг вирватися і лише так спасався.

Проте суд першої інстанції належної оцінки показанням свідків у цій частині не дав та, як наслідок, неправильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Саме через призму правових позицій Верховного Суду щодо стандарту доведення поза розумним сумнівом суд мав дати оцінку всім встановленим під час судового розгляду фактам, проте не дав такої оцінки.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає у тому, що будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений не заперечував факту заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , але зазначив, що такі дії ним були вчинені з метою самозахисту та, що він діяв у стані необхідної оборони, так як дії потерпілого становили загрозу його здоров`ю та життю, тобто він захищався. Він не хотів вбивати ОСОБА_11 , а хотів лише припинити його дії, щоб останній перестав давити йому очі і голову. У нього була реальна можливість добити потерпілого після нанесення лише одного удару ножем, але він цього не зробив.

Показання обвинуваченого узгоджуються із висновком експерта № 05-8-01/288 від 25.10.2022 р. згідно із яким «У ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження: садна на голові, які виникли від дії твердого предмету, відносяться до легких тілесних ушкоджень», що підтверджує наявність суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_10 .

Про прояви агресії з боку ОСОБА_10 по відношенню до ОСОБА_8 повідомляли суду під час допиту свідки: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Згідно ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність -захисту небезпечності посягання. (Постанова ВС № 736/559/19 від 10.02.2021 року, № 310/9058/17 від 15.12.2020 року, № 629/1564/16-к від 30.01.2020 року, № 342/538/14-к від 26.04.2018 року, № 628/4025/13-к від 04.07.2018 року),

В даному випадку, враховуючи всі обставини справи та досліджені судом докази, на думку захисника, мало місце суспільно-небезпечне посягання з боку ОСОБА_10 та, відповідно, стан необхідної оборони у ОСОБА_8 .

Сторона захисту просила суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого звернути увагу на те, що ОСОБА_8 діяв рефлекторно, у відповідь на протиправні дії потерпілого, учасники конфлікту обидва були в стані алкогольного сп`яніння, потерпілий вів себе зухвало та агресивно, у обвинуваченого не було іншої можливості захистити (вберегти) своє здоров`я, а можливо і життя, від посягання ОСОБА_10 , як лише шляхом заподіяння нападнику тілесних ушкоджень.

Проте суд першої інстанції належної оцінки доводам сторони захисту не дав.

Також, просить звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, яка сформульована у постанові від 21.12.2022 року у справі № 759/5737/17.

Відповідно до цієї позиції апеляційний суд покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити й оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування норм матеріального та процесуального закону.

Беручи до уваги той факт, що апеляційний суд є останньою інстанцією, яка наділена законодавцем повноваженнями встановлювати фактичні обставини справи, суду апеляційної інстанції необхідно здійснювати ретельну перевірку правильності встановлення обставин кримінального провадження за результатами оцінки місцевим судом доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і захисту.

Суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК України, неповне дослідження доказів, ненадання цим судом належної оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження доказам як кожному окремо, так і в їх сукупності, на підтвердження чи спростування винуватості особи у пред`явленому обвинуваченні, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, за своїм змістом є адресованим апеляційному суду зверненням про повторне дослідження обставин справи.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання Черкаського апеляційного суду, призначене на 24.07.2025 р. не з`явилась, була належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання про, що свідчить довідка про доставку SMS-повідомлення потерпілій ОСОБА_9 , яка була доставлена 31.03.2025 р. о 14:19 год.

Заяву про відкладення розгляду не надала. Справу було розглянуто без її участі тому, що відповідно до вимог ст. 405 КПК України, її участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити із вказаних у ній підстав, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, натомість вважав оскаржуваний вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, яким у вироку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах, які досліджені і належним чином оцінені судом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого саме за ч. 1 ст. 115 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав повністю, суду надав покази, що щиро розкаюється у вчиненому, однак умислу вбивати ОСОБА_10 він не мав, а тому вину не визнав повністю, як по суті інкримінованих йому дій, так і по кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення та пояснив, що він разом із своєю співмешканкою ОСОБА_15 проживали у матері останньої в літній кухні в с. Крупському Золотоніського р-ну Черкаської обл. 24.10.2022 р. до них ввечері, точного часу не пам`ятає, прийшов ОСОБА_16 та приніс півтори літри горілки, яку він, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вживали у трьох. Коли ОСОБА_16 сп`янів, то почав поводити себе агресивно, скидати зі столу посуд, розкидати речі. Розуміючи, що ОСОБА_16 не заспокоюється він почав його виганяти. В цей час він сидів на дивані, його співмешканка вже спала, ОСОБА_16 підійшов до нього та схопив за голову і почав обома руками сильно тиснути йому на очі. ОСОБА_8 намагався його відштовхнути, однак ОСОБА_17 був більший та сильніший. Правою рукою він схопив ножа та вдарив ОСОБА_18 , але не бачив куди саме. Після удару ОСОБА_16 відійшов та сів на крісло та говорив не викликати швидку допомогу. Вони розмовляли приблизно 20 хв., дивились телевізор, потім він заснув. Коли дочка та зять приїхали вночі, точного часу не пам`ятає, то вони його розбудили і він побачив, що ОСОБА_16 помер, сидячи на кріслі. Стверджував, що ОСОБА_16 коли був тверезий, то поводив себе адекватно, однак коли вживав спиртні напої, то ставав агресивним, кидався в бійку. Вказував, що ОСОБА_16 схопив його за голову та почав сильно тиснути на очі, а тому він злякався, що залишиться сліпим. Наміру вбивати ОСОБА_18 він не мав, а лише захищався.

Проте, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 доведена зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку, зокрема:

- даними показань свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_15 його старша сестра, яка проживає разом із співмешканцем ОСОБА_19 . Вони жили у літній кухні будинку її матері по АДРЕСА_2 ОСОБА_17 є чоловіком його сестри ОСОБА_15 , хоча шлюб між ними не розірвано, однак вона із ним фактично не проживала. ОСОБА_16 приходив до ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , ревнував її до останнього. Того дня, точного часу не пам`ятає, він зайшов до літньої кухні, де спали ОСОБА_21 та ОСОБА_15 . Коли він зайшов в літню кухню, то побачив як ОСОБА_16 сидів на кріслі вже мертвий, із живота у нього текла кров. ОСОБА_21 спав на дивані біля нього. Розбудивши ОСОБА_20 той сказав, що «переборщив», вчинивши так із ОСОБА_22 . Після цього він зателефонував дочці ОСОБА_18 , яка приїхала разом із зятем та викликала швидку допомогу і поліцію. Вказував, що вживаючи алкогольні напої ОСОБА_16 та ОСОБА_21 вчиняли конфлікти, бились. Тілесних ушкоджень, зокрема садна на лобі ОСОБА_20 він не бачив;

- даними показань свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_15 є його колишньою тещею. В 2022 році, пізно вночі, дати не пам`ятає, йому зателефонував ОСОБА_23 та повідомив, що вбитий його колишній тесть ОСОБА_16 . Після цього, приблизно о 23 год. він приїхав за місцем проживання ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , зайшов у літню кухню та побачив як у кріслі сидів мертвий ОСОБА_16 , у якого в районі печінки була велика рана, а ОСОБА_21 та ОСОБА_15 спали на дивані біля нього. ОСОБА_21 казав, що він не винуватий, а спровокувала його ОСОБА_24 . На ОСОБА_25 він крові не бачив. Після побаченого викликав працівників поліції. Стверджував, що ОСОБА_16 ревнував ОСОБА_15 до ОСОБА_20 , часто приходив до них. ОСОБА_20 він знає як неагресивну людину;

- даними показань свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_16 близько 35 років. Останній, коли випивав, то поводив себе агресивно, кидався в бійку, колись ножем поранив їх спільного сина та дочку, їй зламав руку. Після цього вона перестала з ним жити та проживала разом із ОСОБА_19 у літній кухні будинку її матері, збирались на весні переїхати у власний будинок. ОСОБА_16 приходив до них нечасто, раніше не конфліктував. Того дня, точної дати та часу вже не пам`ятає, ОСОБА_21 та вона допомагали її матері на городі, коли до них прийшов ОСОБА_16 , принісши трохи харчів та горілку. Вони у трьох сіли в літній кухні вечеряти та через деякий час вона лягла спати у тій же кімнаті, де вони сиділи за столом. ОСОБА_21 та ОСОБА_16 дивились телевізор. Через деякий час вона прокинулась від якогось шуму та побачила як у кріслі сидить ОСОБА_16 , який сидів так ніби спить, вона не відразу зрозуміла, що він мертвий. ОСОБА_21 почав їй говорити, що ОСОБА_16 напав на нього, душив його, а тому йому нічого не залишалось як оборонятись.

Крім того, суд першої інстанції безпосередньо дослідив письмові докази у даному кримінальному провадженні, якими також підтверджується доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому діянні, зокрема:

- даними протоколу огляду місця події від 25.10.2022 р. з фототаблицею та диском, який був переглянутий в судовому засіданні, та згідно якого слідчий СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_26 в присутності понятих, за участі спеціаліста-криміналіста провела огляд місця події, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Зафіксувала обстановку вчинення кримінального правопорушення, зокрема встановила, що у кімнаті впритул до лівої стіни, приблизно по центру розташоване крісло на якому знаходиться труп чоловіка в сидячому положенні, верхні кінцівки опущені вздовж тіла, нижні кінцівки зігнуті в колінних суглобах. Одяг на трупі потерпілого з помарками та потьоками речовини бурого кольору. Труп має рану на передній черевній стінці праворуч довжиною 1,7 см, інших пошкоджень не виявлено. Під час огляду вилучені ніж, який поміщено до паперового конверту, також вилучено речові докази (т. 2, а. пр. 24-35);

- даними копії лікарського свідоцтва про смерть № 247 від 25.10.2022 р., відповідно до якого ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2, а. пр. 39-40);

- даними висновку експерта № 05-8-02/247 від 25.10.2022 р., згідно якого причиною смерті ОСОБА_10 є проникаюче колото-різане поранення живота з раною на передній черевній стінці праворуч, з ушкодженням пристінкового черева, печінки, великого чепця, брижі тонкого кишківника, тонкого кишківника, що ускладнилось розвитком внутрішньої кровотечі. Враховуючи вираженість трупних змін (трупне задубіння виражене добре, трупні плями відновлюють своє забарвлення через 30 хв.) смерть ОСОБА_10 настала за 8-24 год. до проведення експертизи трупа в морзі. У ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота з раною на передній черевній стінці праворуч, з рановим каналом направленим зверху вниз, спереду назад, дещо зліва направо, з ушкодженням пристінкового черева, печінки, великого чепця, брижі тонкого кишківника, тонкого кишківника. Синець на черевній стінці зліва, садна на лівому коліні. Проникаюче колото-різане поранення живота належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, синець на черевній стінці зліва, садна на лівому коліні носять ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Всі вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 виникли до настання смерті, на що вказують наявність ознак прижиттєвості ушкоджень. В крові трупа ОСОБА_10 виявлено етанол в кількості 3,36 ‰, така концентрація етилового спирту в крові вказує на алкогольне сп`яніння тяжкого ступеня (т. 2, а. пр. 41-43);

- даними висновку експерта № 05-8-02/247/1д від 16.01.2023 р., згідно якого на основі проведення додаткової судово-медичної експертизи з приводу смерті ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота з раною на передній черевній стінці праворуч, з рановим каналом направленим зверху вниз, спереду назад, дещо зліва направо, з ушкодженням пристінкового черева, печінки, великого чепця, брижі тонкого кишківника, тонкого кишківника; синець на черевній стінці зліва; садна на лівому коліні. Після отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 не виключається збереження його здатності до активних дій (бігати, ходити чи повзати), за умови перебування останнього у свідомості. Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , потерпілий та нападаючий знаходились обличчям один до одного чи в положенні близькому до такого. Тілесні ушкодження у ОСОБА_10 частково співпадають за локалізацією та механізмом утворення, що відобразив підозрюваний під час проведення за його участі слідчого експерименту (т. 2, а. пр. 128-130);

- даними висновку експерта № СЕ-19-22/42206-БД від 18.01.2023 р., згідно якого на наданому на дослідження ножі, а саме на поверхні клинка виявлено кров людини та клітини з ядрами, на поверхні руків`я кров людини та поодинокі клітини з ядрами... Генетичні ознаки крові та клітин, виявлених на поверхні клинка ножа збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_8 … Походження крові та клітин в об`єкті №1.1 (поверхня клинка) від підозрюваного від ОСОБА_8 виключається. Генетичні ознаки крові та клітин, виявлених на поверхні руків`я ножа (об`єкт №1.2) є змішаними, містить генетичні ознаки для осіб, а саме: зразка крові потерпілого ОСОБА_10 та зразка крові підозрюваного ОСОБА_8 (т. 2, а. пр. 79-87);

- даними висновку експерта № 05-1-08/266 від 22.11.2022 р., згідно якого у слідах на шторі знайдена кров людини. При серологічному дослідженні у зазначеному об`єкті виявлені антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. Таким чином кров у вказаних слідах походить від особи з групою крові О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В і не виключає можливості походити за рахунок крові трупа ОСОБА_10 (т. 2, а. пр. 117-119);

- даними протоколу затримання ОСОБА_8 від 25.10.2022 р., складання якого розпочато о 3:15 год. та закінчено 4:10 год. (т. 2, а. пр. 44-48);

- даними протоколу № 304 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 25.10.2022 р., згідно якого ОСОБА_8 на час дослідження о 1:40 год. перебував в стані алкогольного сп`яніння з показником 1,18 ‰ (т. 2, а. пр. 38);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.10.2022 р. з диском, який був переглянутий в судовому засіданні, згідно якого заст. нач. СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_27 за участю підозрюваного ОСОБА_8 , в присутності понятих, захисника, спеціаліста-криміналіста, провів слідчий експеримент, в ході якого ОСОБА_8 відобразив обстановку та обставини, що мали місце 24.10.2022 р. В ході експерименту ОСОБА_8 повідомив, що він сидів на дивані, ОСОБА_16 стояв перед ним, схопив його за голову та великими пальцями рук тиснув йому в очі. Він схопив ножа, який лежав на столі та «штрикнув» ОСОБА_18 у живіт, після чого той пішов та сів на крісло, а ніж він кинув у бік, на одяг. Вони далі сиділи, розмовляли, ОСОБА_16 на біль не скаржився. ОСОБА_15 в цей час спала поруч, прокинулась, вони ще деякий час розмовляли (т. 2, а. пр. 66-76);

- даними висновку судово-психіатричного експерта № 159 від 07.12.2022 р., згідно якого на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення та на теперішній час, ОСОБА_8 , ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки не виявляв і не виявляє, і при збереженості у нього емоційно-вольової сфери, інтелектуально-мнестичних, критичних і прогностичних функцій був здатен у вказаний період часу та здатен на теперішній час усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, може правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засіданні. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує (т. 2, а. пр. 126-127).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що надані стороною обвинувачення висновки експерта № СЕ-19-22/42208-БД від 18.01.2023 р.; висновки експерта № 05-1-08/267 від 30.11.2022 р.; висновки експерта № СЕ-19/124-22/12493-Д від 15.11.2022 р.; висновки експерта № 05-1-08/269 від 25.11.2022 р. не підтверджують та й не спростовують обставин кримінального правопорушення чи винуватість ОСОБА_8 та містять загальну інформацію щодо обставин кримінального правопорушення, а тому вони обґрунтовано не були покладені в основу доведення вини обвинуваченого ОСОБА_8 .

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України.

На переконання апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими і належними та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням свідків та частково самого обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що письмові докази у кримінальному провадженні разом з показаннями свідків та частково самого обвинуваченого свідчать про неможливість формування штучних доказів або однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_8 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з місцевим судом, який критично оцінив версію обвинуваченого з приводу порядку розвитку подій та незважаючи на такі покази обвинуваченого, який не визнав свою вину у повному обсязі дійшов висновку, що його вина у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується, дослідженими в судовому засіданні доказами у своїй сукупності та своєму взаємозв`язку.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному вбивстві потерпілого, яка підтверджується: даними показань обвинуваченого під час слідчого експерименту та в суді про нанесення ним одного удару клинком ножа в область тулуба потерпілого; даними судово-медичних та судово-криміналістичних експертиз трупа потерпілого про характер виявлених тілесних ушкоджень, причину смерті та можливе знаряддя вбивства - ніж, вилучений з місця огляду події; даними протоколу огляду місця події, під час якого була зафіксована обстановка після вбивства потерпілого; даними показань свідків, які хоча і не були безпосередніми свідками подій, проте дали показання суду про обставини, які передували події злочину, а також про обставини після вчинення обвинуваченим злочину.

Апеляційний суд також вважає, що невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та його версія, що потерпілий помер від отриманого в той день удару ножем, внаслідок самооборони чи з необережності, про що також наголошує захисник ОСОБА_7 , вказуючи, що такі дії були вчинені з метою самозахисту, місцевий суд обґрунтовано розцінив як обрану обвинуваченим та його захисником позицію сторони захисту і з таким висновком також погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки така версія подій сторони захисту не знайшла свого об`єктивного підтвердження ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду.

Крім того, така позиція сторони захисту не співпадає з наведеними доказами та поведінкою самого обвинуваченого під час та після вчинення кримінального правопорушення, а тому обґрунтовано була оцінена судом критично, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

У свою чергу, умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - це наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Так, суд першої інстанції встановив, що подія заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому відбулась під час сварки та бійки на ґрунті побутового пияцтва, оскільки показаннями обвинуваченого при проведенні досудового розслідування та в суді, а також висновками СМЕ обвинуваченого та трупу потерпілого підтверджується, що в день подій обвинувачений та потерпілий вживали алкогольні напої. Крім того обвинувачений при проведенні судового розгляду показав, що між ним особисто та потерпілим іноді виникали конфлікти після вживання спиртних напоїв, а із показів свідків вбачається, що потерпілий ревнував обвинуваченого, оскільки останній проживав із його дружиною.

Так, переглядом диску із відеозаписом проведення слідчого експерименту із підозрюваним від 25.10.2022 р. суд встановив, що ОСОБА_8 розповів про обставини події з потерпілим ОСОБА_10 та показав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, зазначивши, що обвинувачений тримав його обома руками за голову та великими пальцями рук сильно тиснув на очі, а тому він схопив правою рукою ножа, що лежав поруч на столі та наніс один удар у живіт потерпілого після чого той відійшов та сів на крісло. На запитання працівника поліції, які були дії підозрюваного після нанесення удару ножем потерпілому, ОСОБА_8 зазначив, що не вчинив жодних дій, тобто не викликав поліцію, швидку, не оглянув потерпілого, його стан, не намагався надати йому будь-яку допомогу, а вони продовжували розмовляти, дивитись телевізор, поки він не заснув.

Отже, обвинувачений після вчинення протиправних дій ніяким чином не переймався долею потерпілого, не намагався надати потерпілому допомогу, щоб зупинити кров, не вчиняв ніяких дій, що свідчить про те, що йому була байдужа подальша доля потерпілого та й тому, що він знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Дії обвинуваченого при заподіянні смертельного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, від якого той помер на місці злочину, носили умисний характер, а саме обвинувачений усвідомлював, наносячи удар клинком ножа в область розташування життєво важливого органу - суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажав їх настання.

При цьому ОСОБА_8 достеменно розумів значення своїх дій, що він наніс саме удар ножем в живіт потерпілому, тобто не відмахнувся ножем, не погрожував нанесенням удару, а схопивши ножа наніс удар в живіт потерпілого, поклавши після цього ніж на одяг, що лежав поруч, вказавши, що після того як ОСОБА_10 відійшов від нього, він йому сказав: «Все, заспокоївся».

Суд також врахував локалізацію та характер тілесного ушкодження, зокрема довжину раневого каналу, яка становить 11,5 см. (вис. експерта № 05-8-02/247/1д), яка свідчить про цілеспрямованість та силу удару ножем обвинуваченим та яка безумовно є небезпечною для життя людини.

Судом також врахована поведінка обвинуваченого та потерпілого, що передувала події, їх стосунки, а саме, що вони часто випивали, неодноразово конфліктували після вживання спиртних напоїв.

Сторона захисту вказувала на особу потерпілого, зокрема, що він був раніше судимий, конфліктний, особливо коли вживав алкоголь. Однак суд зауважує, що ОСОБА_8 , не дивлячись на це, продовжував вживати з потерплим алкоголь, будь-яких дій, спрямованих на уникнення зустрічей із ОСОБА_10 , не вчиняв і з цим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Мотивом злочину є виниклі між обвинуваченим та потерпілим неприязні відносини, які виникли на ґрунті ревнощів. Між діями обвинуваченого та заподіянням тяжкого тілесного ушкодження та смертю потерпілого є прямий причинний зв`язок.

Суд першої інстанції критично оцінив версію обвинуваченого про перебування його в стані необхідної оборони.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони є переконливими, обґрунтованими та засновані на письмових матеріалах провадження і підтверджуються даними зібраних доказів у своєму взаємозв`язку у кримінальному провадженні.

Що стосується питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України така підстава характеризується двома елементами: вчиненням особою суспільно небезпечного посягання та необхідністю його негайного відвернення або припинення.

З показань обвинуваченого випливає, що під час вживання алкогольних напоїв потерпілий схопив його за голову та сильно тиснув на очі, обвинувачений розцінював такі дії як намагання потерпілого позбавити його зору, а тому він зміг зупинити дії потерпілого лише після нанесення удару ножем в живіт.

Однак, будь-яких доказів таких обставин матеріали справи не містять.

При цьому суд враховує зміст висновку експерта № 05-8-01/288 від 25.10.2022 р., згідно якого у ОСОБА_28 виявлено тілесні ушкодження: садна на голові, які виникли від дії тупого твердого предмета, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Однак такі садна розташовані в лобній ділянці обвинуваченого, які розташовані один від одного на відстані 2 мм, майже паралельно. Характер та локалізація цих пошкоджень на голові обвинуваченого не підтверджують та не вказують на суспільно-небезпечне посягання з боку ОСОБА_10 та, відповідно, стан необхідної оборони ОСОБА_8 .

Зібрані у справі докази не дають апеляційному суду підстав вважати, що під час події 24.10.2022 р. життю і здоров`ю ОСОБА_8 загрожував ОСОБА_10 , а його дії несли в собі реальні загрози для вжиття обвинуваченим заходів оборони. Жодних відповідних доказів стороною захисту надано не було та їх доводи зводяться до припущень, а тому такі доводи суд оцінює критично і з таким обґрунтуванням також погоджується суд апеляційної інстанції, вважаючи його належним та переконливим.

Аналіз показань обвинуваченого, а також сукупність усіх встановлених в судовому засіданні обставин кримінального правопорушення, зокрема те, що між обвинуваченим з одного боку та потерпілим з іншого боку, безпосередньо перед скоєнням кримінального правопорушення виникла конфліктна ситуація на ґрунті ревнощів, а також враховуючи спосіб вчинення злочину, характер та локалізацію тілесних ушкоджень та причинний зв`язок між ними та настанням смерті потерпілого, дають апеляційному суду підстави вважати, що вказане вище свідчить про наявність у обвинуваченого прямого умислу на скоєння вбивства ОСОБА_10 на ґрунті сформованих особистих неприязних відносин.

Суд вважає, що про злочинний намір обвинуваченого, спрямований на умисне вбивство, та наявність ознаки суб`єктивної сторони складу даного злочину, а саме бажання настання смерті потерпілого, свідчить характер, локалізація, тяжкість тілесних ушкоджень та дії обвинуваченого після вчиненого, що виявлялись у повній байдужості до стану потерпілого.

Також, знайшов своє підтвердження мотив скоєного вбивства на ґрунті неприязних стосунків, зокрема, претензій та ревнощів ОСОБА_10 до ОСОБА_8 через проживання обвинуваченого разом із співмешканкою ОСОБА_14 , яка є дружиною потерплого.

Вказані обставини у своїй сукупності з очевидністю вказують на те, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, а тому суд вважає доведеним, за вказаних вище обставин, що ОСОБА_8 мав прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 і реалізуючи свій намір, умисно заподіяв смерть потерпілому.

Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони є обґрунтованими та підтверджуються сукупністю доказів саме у своєму взаємозв`язку.

Будь яких істотних порушень КПК України під час досудового слідства, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані у справі докази, місцевим судом не встановлено, як не вбачає їх і суд апеляційної інстанції.

Апеляційний суд вважає вірним висновок місцевого суду про відхилення доводів захисника обвинуваченого, що в матеріалах кримінального провадження міститься постанова про доручення здійснення досудового розслідування слідчому підрозділу вищого рівня від 30.11.2022 р. за підписом Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури, яка зумовлює здійснення досудового розслідування органом поза межами своїх повноважень, що вказує на те, що докази зібрані в ході досудового розслідування є недопустимими.

Так, вказана постанова ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту до суду надана не була. Стороною захисту також не повідомлено про те, чи оскаржувались такі дії в ході досудового розслідування, а також не вказано як вказана обставина могла вплинути на права підозрюваного під час здійснення досудового розслідування та в чому саме полягало таке порушення.

Твердження сторони захисту про порушення правил збирання доказів є необґрунтованими, оскільки ті докази, які сторона захисту просить визнати недопустимими, було отримано на підставі належного виконання вимог кримінального процесуального закону, їх допустимість не викликає у суду сумнівів. Суд оцінив обрану тактику показань обвинуваченого як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності, визнав їх непослідовними, нелогічними та такими, що не узгоджуються із показаннями свідків сторони обвинувачення та іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

З такою оцінкою погоджується апеляційний суд, оскільки при дослідженні доказів судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б об`єктивно могли свідчити про порушення прав і свобод учасників кримінального провадження при збиранні доказів.

На переконання апеляційного суду будь-яких протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено. Докази є послідовними, логічними, такими, що не суперечать один одному та органічно поєднуються між собою.

Підсумовуючи наведе, апеляційний суд вважає встановленим, що у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції дослідив і з`ясував всі обставини, передбачені ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів ст. ст. 84, 91 та 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, в апеляційній скарзі не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не містять вказівки на порушення судом першої інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.

Отже, на переконання апеляційного суду, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про зміну вироку через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема про зміну кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, а саме ст. 118 КК України та призначення ОСОБА_8 виду та розміру покарання, передбачений санкцією цієї статті - є безпідставними та до задоволення не підлягають, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_8 доведена сукупністю належних та допустимих доказів, які саме у своїй сукупності та органічному поєднанні між собою доводять вину обвинуваченого в інкримінованому йому діянні.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необхідність застосування статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, а саме ст. 118 КК України та призначити ОСОБА_8 максимально м`який вид та розмір покарання, передбачений санкцією цієї статті є безпідставними та до задоволення не підлягають, оскільки переконливих та обґрунтованих доказів того, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення саме при перевищенні меж необхідної оборони в кримінальному провадженні немає, а тому його дії кваліфіковані вірно, а покарання призначене відповідно до вказаної статті та не виходить за її межі, до того ж є майже мінімальним, відповідно до санкції цієї статті КК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 1.11.2024 р. стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з моменту вручення йому ухвали суду.

Головуючий

Судді