Справа № 152/311/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника

потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 05 лютого 2025 року,

за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рахни Лісові Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, із середньою-технічною освітою, розлученого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

у с т а н о в и в:

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 05 лютого 2025 року близько 17 годині 05 хвилин перебував у с. Рахни-Лісові по вул. Центральній, де проводив дозвілля зі своїми друзями. В той час повз нього в особистих справах проходив ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно, використовуючи малозначний привід, спровокував з останнім конфлікт, під час чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій.

Далі, ОСОБА_6 , розуміючи, що перебуває в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, реалізовуючи свій протиправний умисел, нехтуючи нормами моралі та загальноприйнятими правилами поведінки, діючи з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, із хуліганських спонукань, в присутності сторонніх осіб розпочав ображати ОСОБА_8 нецензурною лайкою та шарпав руками за одяг, після чого не припиняючи свою протиправну поведінку, розуміючи, що ОСОБА_8 є особою з інвалідністю, наніс останньому два удари долонею лівої руки по голові справа, а саме по завушній ділянці, під час чого ОСОБА_8 прикривав голову руками, та далі ОСОБА_6 наніс йому ще один удар кулаком лівої руки по поверхні грудної клітки справа.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, показуючи свою зверхність над оточуючими, відірвав з шапки ОСОБА_8 помпона, а саме одною рукою шапку притиснув до голови, а іншою зірвав його.

Внаслідок вищезазначених хуліганських дій ОСОБА_10 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців в завушній ділянці справа, на боковій поверхні грудної клітки справа, забій грудної клітки, синці на тильній поверхні лівого та правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а саме в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Окрім того, 05 лютого 2025 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебував у с. Рахни-Лісові по вул. Адміністративна, 26, Тульчинського району Вінницької області, а саме біля селищної ради, де проводив дозвілля зі своїми друзями. В той час повз нього в особистих справах проходив ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_3 , під час чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій.

Далі, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій протиправний умисел, розуміючи, що перебуває в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи нормами моралі та загальноприйнятими правилами поведінки, діючи з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, із хуліганських спонукань, в присутності сторонніх осіб, раптово підбіг до ОСОБА_11 та наніс останньому один удар кулаком правої руки по обличчі, а саме по носі.

Внаслідок вищезазначених хуліганських дій ОСОБА_10 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді забою кісток носа та синець в ділянці лівого крила носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а саме в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, зокрема, що він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення у вказаний в обвинувальному акті час та місці. Вину визнає, щиро кається, просив суворо не карати. Цивільний позов не визнає.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суворо обвинуваченого ОСОБА_6 не карати, зважаючи, що останній у скоєному визнав себе винним та щиро розкаявся. Просив призначити покарання у виді штрафу. Щодо задоволення цивільного позову заперечував, з підстав необґрунтованості та мотивів викладених у клопотанні, просив відмовити повністю.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що 05 лютого 2025 року повертався з роботи додому. Вказав, що є інвалідом по зору, однак був без окулярів. Дійшовши до універмагу почув чоловічий голос, який його гукає до себе. Почувши голос, подумав, що це працівники ТЦК та хотів показати їм документи. Підійшовши ближче, побачив чоловіків у військовій формі. Після чого, до нього підійшов ОСОБА_6 та запитав про водопостачання до будинку його матері, одночасно останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. Потім під`їхав автомобіль, з нього вийшли ще кілька осіб чоловічої статі в стані алкогольного сп`яніння. Чоловіки задавали різні питання, в тому числі чому потерпілий не служить у війську, висловлювалися нецензурною лайкою, ображали його. В подальшому, потерпілий відчув удар з лівої сторони в область голови, який як виявилось наніс обвинувачений, та удари по тілу. Просив, щоб не били та повідомив, що є інвалідом по зору та про перенесені операції по зору. На що, чоловіки посміхалися. Також вказував на порушення Закону з їх боку. Далі потерпілому вдалося відійти від вказаних чоловіків та дійти додому. Після побиття, потерпілого наздогнав брат обвинуваченого та вибачився. Щодо міри покарання обвинуваченому, покладається на розсуду суду.

Представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просив задовольнити в повному обсязі цивільний позов призначити покарання у виді пробаційного нагляду.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що 05 лютого 2025 року в період часу з 17 години по 18 годині їхав на велосипеді, побачив біля сільської ради скупчення людей та жіночий крик. Під`їхавши ближче, не вистигнувши зупинитися, отримав удар рукою в обличчя після чого впав з велосипеда. В подальшому, всі люди розійшлися та він теж поїхав додому. Після даної події він дізнався, що удар йому наніс ОСОБА_6 . Просив обвинуваченого суворо не карати, оскільки немає претензій до останнього.

Ураховуючи те, що учасники судового засідання, не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують його особу.

Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_6 своїми діями вчинив хуліганство, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 296 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується негативно (а.с. 90), ветеран війни учасник бойових дій, має на утриманні дитину інваліда, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

Обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 є вчинення кримінальних проступків у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_6 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості кримінальних проступків, вчинених обвинуваченим, особи винуватого, наявності обставини, що пом`якшує покарання та обставини, що обтяжує покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 296 КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданим злочином в сумі 50000 грн та стягнення понесених судових витрат у розмірі 50000 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов не визнав.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав необґрунтованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. ч. 1 та 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

За змістом п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до квитанції №3.4.1 від 20 лютого 2025 року ОСОБА_8 сплатив адвокату ОСОБА_5 за адвокатські послуги згідно договору №11/25 від 20 лютого 2025 року грошові кошти у розмірі 50000 грн.

Враховуючи спричинення потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях та психічних переживаннях, тяжкого фізичного болю, отриманням негативних емоцій внаслідок здійснення відносно нього хуліганський дій, порушенням звичного устрою і ритму життя, сильного емоційного потрясіння, постійного стресового стану, усвідомленням неправомірності дій обвинуваченого, погіршенням психо-емоційного здоров`я, втратою стану спокою, пригніченням, роздратованістю, страхом, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, зокрема в сумі 25000 грн за шкоду завдану кримінальним правопорушенням та 15000 грн судових витрат,що в цілому відповідає вимогам розумності і справедливості заподіянню моральної шкоди та можливості сплатити обвинуваченим грошові кошти потерпілому ОСОБА_8 .

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його застосування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_8 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ,) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 25000 (двадцяти п`яти тисяч) гривень та 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень процесуальних витрат, понесених потерпілим ОСОБА_8 .

Речові докази: медичну картку на ім`я ОСОБА_8 повернути до Тульчинської районної лікарні Вінницької області; рентгени знімки на ім`я ОСОБА_11 2 шт., лист вкладиш на 1-му арк. та консультативний висновок спеціаліста на 1-му арк. на ім`я ОСОБА_11 зберігати в матеріалах кримінального провадження, що знаходяться у прокурора.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Згідно зі статтею 376 КПК України, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1