печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0002136 від 04.08.2025 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 , погоджене з прокурором у відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного у кримінальному проваджені № 0002136 від 04.08.2025 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив наступне.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0002136 від 04.08.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 354, ч. 4 ст. 354, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Україні у 2024 році процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, до 01.01.2025 визначалась Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення про МСЕК), яке діяло до 01.01.2025 та втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338.

Згідно п. 3 Положення про МСЕК медико-соціальна експертиза проводилася особам, що зверталися для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводили медико-соціальні експертні комісії (далі - Комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (Бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п. 4 Положення).

Згідно п.п. 1 п. 11 Положення про МСЕК, міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Медико-соціальна експертиза проводилася після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 17 Положення про МСЕК).

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації (п. 24 Положення про МСЕК).

Питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України були врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 № 225 відповідно до якого на вказаний період у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до медико-соціальної експертної комісії, така комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії; Кримська республіканська, обласні, центральні міські у м. Києві та м. Севастополі, міські, міжрайонні та районні медико-соціальні експертні комісії здійснюють свої функції з забезпеченням принципу екстериторіальності та забезпечують проведення медико-соціальної експертизи за направленням лікарсько-консультативною комісією незалежно від місця реєстрації, проживання або перебування особи, що звертається для встановлення інвалідності.

Відповідно до зазначеної постанови Міжрайонна медико-соціальна експертна комісія м. Бахмут (далі - Міжрайонна МСЕК м. Бахмут) на 2024 рік мала статус екстериторіальності та фактично знаходилася за адресою: м. Полтава, вул. Сінна, буд. 15.

Наказом головного лікаря Обласного центру медико-соціальної експертизи від 24.01.2014 № 30-к ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено на посаду лікаря-невропатолога, спеціаліста з медико-соціальної експертизи Міжрайонної МСЕК м. Бахмут, головою Міжрайонної МСЕК м. Бахмут.

Відповідно до посадової інструкції голови Міжрайонної МСЕК м. Бахмут, встановлено: п.2.1 завданням голови комісії є: забезпечення в межах своїх повноважень проведення комісією медико-соціальної експертизи; п.2.2 обов`язки голови комісії: організація роботи комісії, забезпечення виконання завдань, покладених на комісію; здійснення керівництва діяльності комісії, забезпечення раціонального та ефективного розподілу посадових обов`язків між її працівниками з урахуванням вимог щодо забезпечення захисту інформації запобігання зловживанням під час роботи комісії; вивчення з членами комісії медико-соціальної документації перед проведенням огляду хворого; організація огляду осіб, що звертаються для встановлення інвалідності; організація та контроль за проведенням медичної реабілітації в лікувально-реабілітаційних установ району, міста, області.

Як зазначає слідство, ОСОБА_5 у невставлений досудовим розслідуванням час, але до 06.05.2024, у невстановленому місці, в порушення існуючого порядку, встановленого законом, вирішив за неправомірну вигоду через Міжрайонну МСЕК м. Бахмут встановити собі ІІІ-ю (третю) групу інвалідності на 1 рік.

20.08.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 369 КК України, а саме у наданні неправомірної вигоди службовій особі за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України повністю підтверджується зібраними у даному кримінальному провадженні наступними доказами:

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - огляду (виїмки, затримання) кореспонденції;

- протоколом огляду актів огляду медико-соціальною експертною комісією;

- протоколом огляду інформації отриманої від Національної служби здоров`я України;

- протоколом огляду інформації отриманої від ТОВ «Нова пей»;

- повідомленням про підозру ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за № 0000087 від 18.01.2024;

- повідомленням на запит від КНП «Багатопрофільна некомерційна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут»;

- висновками судово-почеркознавчих експертиз;

- рішеннями експертної команди з оцінювання функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії;

- повідомленням про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вказані обставини на думку слідчого виправдовують застосування до підозрюваного домашнього арешту, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити, зазначив, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний заперечували щодо задоволення клопотання, вказавши на необґрунтованість оголошеної підозри, разом з тим зазначили що ризики відсутні. Захисником були долучені письмові заперечення до матеріалів клопотання, з копіями відповідних документів, на підтвердження позиції сторони захисту, а саме того факту що у підозрюваного встановлена ІІІ-група інвалідності на підставі рішення також іншої комісії.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Приймаючи рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах.

Слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення, а відтак доводи сторони захисту про протилежне слідчий суддя не приймає.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Згідно ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Під час розгляду клопотання прокурором не було доведено те, що існують ризики які б слугували підставою для застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Доказів того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, слідчому судді не надано. Твердження з приводу існування таких ризиків є сумнівними, з урахуванням встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення та даних, які характеризують особу підозрюваного, та як наслідок розцінюється як домисел, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаного слідчому судді не надано, а тому такі твердження є лише припущеннями слідчого.

ОСОБА_5 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, пенсіонер, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Натомість у судовому засіданні підозрюваний зазначив, що наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду не має, будь-яким чином перешкоджати здійсненню досудового розслідування не буде, на утриманні має дочку 15 років.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу» (аналогічні справи - «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Враховуючи викладені обставини та норми законодавства слідчий суддя приходить висновку, що прокурор не обґрунтував та в судовому засіданні не довів обставини, які б свідчили про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Разом з тим, на ОСОБА_5 , як підозрювану у вказаному кримінальному проваджені, безпосередньо покладаються обов`язки передбачені ч. 7 ст. 42 КПК України, які вона відповідно до свого процесуального статусу зобов`язана виконувати, а саме:

1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб;

2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Враховуючи те, що сторона кримінального провадження не довела суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваної на свободу та свідчили б про наявність ризиків регламентованих ст. 177 КПК України, що слугували б підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання, окрім того, слідчий суддя не вбачає підстав для застосування і менш суворого запобіжного заходу, у зв`язку із недоведеністю існування ризиків.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 179, 194, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1