МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/2555/25

Провадження № 1-кп/210/519/25

15 травня 2025 року

Металургійний районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції в залі судових засідань кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000370 від 10.04.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, не є особою з інвалідністю, депутатом чи пенсіонером, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, а саме:

- 11.04.2005 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 10.09.2005 року по відбуттю строку покарання;

- 03.06.2008 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 70 КК України, до 11 років позбавлення волі, звільнений 30.03.2016 року по відбуттю строку покарання;

- 17.04.2020 року Нікопольським міскрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік. 29.06.2021 року знятий з обліку у зв`язку із закінченням іспитового строку;

- 07.02.2023 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт;

- 28.03.2024 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до 1 року 10 днів обмеження волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 390 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.03.2024 за ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 10 (десять) днів.

17.01.2025 Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань міністерства юстиції України ОСОБА_4 , визначено вид установи виконання покарань: виправний центр, місце відбування покарання: дільниця для тримання осіб, засуджених до обмеження волі Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)».

29.01.2025 року засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув для відбування призначеного йому судом покарання до дільниці обмеження волі ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)», розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривій Ріг, вул. Шиферна, 3, де у цей день, був письмово ознайомлений зі схемою меж дільниці для тримання осіб засуджених до обмеження волі, з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України, Кримінально процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та нормативно-правових актів, що регламентують порядок та умови відбування покарання у виді обмеження волі, правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарання для засуджених до обмеження волі, та попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України разі ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі.

Водночас, згідно зі ст. 59 Кримінального-виконавчого кодексу України та п. 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5, засудженим, окрім іншого, забороняється самовільно залишати установу виконання покарань, порушувати лінію охорони та самовільно залишати призначену для перебування ізольовану територію, приміщення або визначене місце роботи.

Разом з тим, 10 квітня 2025 о 12 годині 15 хвилин засуджений ОСОБА_4 , який утримувався на дільниці обмеження волі ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)», був виведений з іншим засудженим на роботу з благоустрою засуджених осіб, які відбувають покарання на дільниці обмеження волі установи, на прилеглу до установи територію.

10 квітня 2025 року о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без відповідного дозволу адміністрації ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)», скориставшись відсутністю прямого контролю за його поведінкою з боку співробітника установи, в ході виконання робіт з благоустрою засуджених осіб які відбувають покарання на дільниці обмеження волі установи, згідно до графіку робіт з благоустрою, самовільно, незаконно, всупереч вимог законодавства, що регламентують порядок і умови відбування покарання у виді обмеження волі, таємно залишив визначену для роботи територію, а саме залишив ділянку до якої здійснював вивіз сміття, після чого втік у невідомому напрямку, тим самим самовільно залишив місце обмеження волі.

Цього ж дня, 10 квітня 2025 року, близько 12 годин 35 хвилин, при перевірці працівником колонії виявлено відсутність засудженого ОСОБА_4 , який самостійно у розташування дільниці обмеження волі ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» не з`явився.

В подальшому 11.04.2025 приблизно о 15 годині 40 хвилин працівниками відділення поліції № 7 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області встановлено місцезнаходження засудженого ОСОБА_4 на території Інгулецького району міста Кривого Рогу, після чого ОСОБА_4 , був доставлений до ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)».

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, за ознаками ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, що виразилося у самовільному залишенні місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі .

Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.

В судовому засіданні обвинувачений свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому розкаявся та зазначив, що не оспорює фактичні обставини обвинувачення, дійсно вчинив вказаний вище злочин за обставин, які встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв по застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення не надходило.

Прокурор заявив клопотання про застосування положень частини 3 статті 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Обвинувачений дане клопотання підтримав.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, його показання відповідають суті обвинувачення, фактичні обставини не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності; обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів, які стосуються речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, без проведення допиту свідків, дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за частиною 1 статті 390 КК України, ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, що виразилося у самовільному залишенні місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

Згідно з частиною 5 статті 12 КК України вчинений ОСОБА_4 є нетяжким злочином.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вказує законодавець у ст. 50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття.

Обставиною, відповідно до ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченому є рецидив злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який не одружений, дітей на утриманні не має, раніше неодноразово судимий, вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин в період відбуття покарання у вигляді обмеження волі, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебував і не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, вину визнав, щиро розкаявся.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальних межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 28.03.2024 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді 1 року 10 днів обмеження волі.

Відповідно до ст.71 КК України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому суд враховує вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків, менш суворий вид покарання переводиться у більш суворий. Одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

За таких обставин, покарання обвинуваченому слід призначити на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань та до покарання за даним вироком приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.03.2024 року та остаточно призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 3 (три) місяці.

Суд, з урахуванням обставин, встановлених в ході судового розгляду, даних про особу обвинуваченого не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні.

Суд приходить до висновку про необхідність обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою виконання вироку суду.

Строк відбування покарання відраховувати з 15 травня 2025 року.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.12, ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, приєднавши частково до покарання, призначеного цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області від 28.03.2024 року, із застосуванням п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком чинності.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 15 травня 2025 року.

Речові докази відсутні.

Витрати на проведення експертиз відсутні.

Матеріали кримінального провадження № 0000370 від 10.04.2025 року залишити при матеріалах справи № 210/2555/25, пр. № 1-кп/210/519/25.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Металургійний районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1