Дата документу 28.07.2025 Справа № 323/439/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/439/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/224/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 28 липня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2021 року за ч.1 ст. 185 КК України до громадських робіт строком на 160 годин,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 січня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком один рік.

При складанні покарань за сукупністю вироків 160 годин громадських робіт, призначених вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2021 року, у відповідності до п.4 ч.1 ст. 72 КК України приведено у відповідні їм 20 днів обмеження волі.

Покарання за сукупністю вироків згідно із ст.71 КК України призначено шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком покарання, не відбутого за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2021 року, у виді обмеження волі на строк десять днів, визначивши, що відбуванню підлягає один рік десять днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування покарання обвинуваченого звільнено, якщо останній протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.ст.75, 76 КК України) та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 днів.

Початок строку відбування покарання за цим вироком обліковувати з моменту приведення його до виконання.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом, серед іншого, враховано наявність судимості, що свідчить про певний ступінь його суспільної небезпеки та схильність до вчинення злочинів, а також рецидив злочинів, при цьому у супереч своїх же висновків, суд дійшов до переконання про можливість виправлення обвинуваченого поза умовами реального відбуття покарання та застосування інституту звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

За таких обставин звільнення винної особи від покарання не сприяє його перевихованню, а навпаки створює уяву можливості безкарного не виконання судового рішення, що має силу закону, та непокори заходам примусу, встановленим державою.

Крім того, поза увагою суду залишився той факт, що раніше ОСОБА_6 було призначено реальний вид покарання, до якого відповідно до приписів ст.75 КК України звільнення від покарання з випробуванням взагалі не може бути застосовано.

Таким чином, при призначені покарання судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , якого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення умисного злочину, що свідчить про відсутність наміру останнього виправитися та розкаятися.

За таких обставин, у суду першої інстанції були усі підстави для призначення ОСОБА_6 покарання, пов`язаного з його реальним відбуванням.

З урахуванням наведених доводів, прокурор вважає, що вирок суду у частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст.ст. 75, 76 КК України) та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

В поданих змінах до апеляційної скарги заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду змінити, звільнивши ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.ст. 49, 74 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст. 389 КК України, не пізніше 31 січня 2022 року. У відповідності до вимог ст. 49 КК України, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення проступку складають 3 роки.

За таких обставин, є підстави для звільнення обвинуваченого від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ухилився від відбування покарання у вигляді громадських робіт за таких обставин.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2021 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 160 годин, який 11 січня 2022 року був поставлений на облік до Оріхівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області.

18 січня 2022 року ОСОБА_6 під особистий підпис був ознайомлений з умовами та порядком відбування покарання, попереджений про правові наслідки ухилення від відбування призначеного покарання, та в цей же день отримав направлення до КНП «Благоустрій» для відбування покарання з 19 січня 2022 року по 31 січня 2022 року, де останньому був встановлений графік відбування покарання, щоденно в робочі дні з 08 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.

Проте, ОСОБА_6 , керуючись умислом на ухилення від відбування покарання, до комунального некомерційного підприємства «Благоустрій» не з`явився, покарання, призначене за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2021 року у виді громадських робіт тривалістю 160 годин не відбув.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 389 України - ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з урахуванням поданих змін до неї, та просила її задовольнити; захисника, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, з урахуванням поданих до неї змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі з урахуванням поданих змін до неї, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.389 КК України.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється, тому колегією суддів оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.

Переглядаючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного.

Суд встановив наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння встановленню фактичних обставин провадження.

Обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав рецидив злочинів.

Разом з цим, санкція ч.2 ст.389 КК України, в редакції чинній на час вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.

Відповідно до положень ч.1 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, є кримінальним проступком.

В той же час, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з положеннями ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з матеріалами провадження, в т.ч. з вироком суду, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинене останнім у період з 19 січня 2022 року по 31 січня 2022 року.

Таким чином, з моменту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення минуло понад три роки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного за оскаржуваним вироком суду покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

За наведених обставин, положення ст.71 КК України в цьому випадку не застосовуються.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів доходить висновку, що вищевказаний вирок суду підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України в частині призначення обвинуваченому покарання.

Керуючись п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ст.ст. 404, 405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 з урахуванням поданих заступником керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_11 змін до неї, задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 січня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного за вищевказаним вироком суду покарання за ч.2 ст.389 КК України - у виді обмеження волі на строк один рік, на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4