ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року

м. Київ

справа № 932/5463/23

провадження № 51-139 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката (відеоконференція) ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2025 року за результатом розгляду клопотання про вирішення долі речових доказів.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001281 від 06.03.2013.

Постановою слідчого від 25.04.2019 недобудований будинок по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1402 га, кадастровий номер :02:422:0127, й на земельній ділянці площею 0,0267 га, кадастровий номер :02:422:0126, а також ці земельні ділянки, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001281 та передано на відповідальне зберігання КП «Муніципальна варта» ДМР.

Постановою слідчого від 17.01.2023 кримінальне провадження № 0001281 закрито.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , керуючись положеннями ч. 9 ст. 100 КПК України, звернувся до суду з клопотанням про повернення речових доказів, а саме будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що до клопотання адвокатом додано витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому зазначено, що право власності на вказаний вище об`єкт зареєстроване за ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 22.07.2022.

Крім цього, суд першої інстанції вказав, що після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняла його дочка ОСОБА_10 , а ОСОБА_7 (дружина померлого) відмовилась від своєї частки в спадщині. Враховуючи викладене, суд зробив висновок про те, що представники ОСОБА_7 не мають достатніх правових підстав звертатися з клопотаннями про повернення речового доказу їй.

Також у рішенні вказано, що надані суду документи не містять інформації на підтвердження права власності на будинок саме ОСОБА_9 , померлий вважав себе власником об`єкту незавершеного будівництва, а також власником цього ж будівництва вважає себе Дніпровська міська рада, тому за правилами ч. 12 ст. 100 КПК України це питання має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2025 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 було залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без зміни.

При цьому суд погодився з доводами апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності у ОСОБА_7 правових підстав звертатись з клопотанням про повернення об`єкту, однак вказав, що це не впливає на правильність вирішення судом порушеного у клопотанні питання, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на будинок, який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, одночасно претендують як ОСОБА_7 та і Дніпровська міська рада, кожен з яких вважає себе власником майна і на підтвердження свого права посилається на відповідні документи, які вважає правовстановлюючими, тому за правилами ч. 12 ст. 100 КПК України на даний час відсутні підстави для повернення майна ОСОБА_7 .

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані судові рішення і постановити нове рішення, яким зобов`язати уповноважену особу СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_7 речовий доказ - об`єкт незавершеного будівництва.

На обґрунтування своїх вимог адвокат указує, що оскаржуване рішення апеляційного суду постановлене незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_11 брав участь у цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Обґрунтовуючи ці доводи, адвокат ОСОБА_6 зазначає, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 932/3019/23 провадження № 11-кп/803/2910/23 задоволено заяву про самовідвід судді ОСОБА_12 . Суддя ОСОБА_12 заявила самовідвід з тих підстав, що брала участь під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001281.

Крім цього, адвокат вказує, що ОСОБА_9 був власником цього незавершеного будівництва з 10.09.2015, а територіальна громада не може на підставі власного рішення набути право власності на об`єкт незавершеного будівництва, тобто рішення Дніпровської міської ради ухвалені не у межах її повноважень.

Також ОСОБА_6 у касаційній скарзі зазначає, що слідчий під час досудового розслідування у процесуальних документах вказував про належність ОСОБА_9 вказаного об`єкта.

Враховуючи викладене, адвокат вважає, що вказане майно як речовий доказ підлягає поверненню саме ОСОБА_7 як співвласниці.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала подану касаційну скаргу.

Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, заяв про участь у ньому не подавали. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до положень статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Згідно з положеннями ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали, зокрема, зазначається короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення, мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Усі доводи, що містяться в апеляційних скаргах, мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів з тим, щоб жоден з них не залишився нерозглянутим. Цих законодавчих вимог суди дотрималися.

СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001281 від 06.03.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 197-1, ст. 356, ч. 4 ст. 197-1, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 197-1, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України.

Постановою слідчого від 25.04.2019 недобудований будинок по АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ), що розташований на земельній ділянці площею 0,1402 га, кадастровий номер :02:422:0127, й на земельній ділянці площею 0,0267 га, кадастровий номер :02:422:0126, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001281.

Постановою слідчого від 17.01.2023 кримінальне провадження № 0001281 закрито.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , керуючись положеннями ч. 9 ст. 100 КПК України, звернувся до місцевого суду з клопотанням про повернення речових доказів, а саме будинку по АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції послався на положення ч. 12 ст. 100 КПК України і вказав, що про належність вказаного майна наявний спір, який має бути вирішений в порядку цивільного судочинства.

У матеріалах провадження наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.10.2019, у якому зазначено, що власником незавершеного будівництва по АДРЕСА_3 є ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 45-46).

Крім цього, в матеріалах провадження наявна копія рішення Дніпровської міської ради від 20.12.2017, відповідно до якого рада вирішила визначити об`єктом права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра незавершене будівництво - багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 72-73).

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_9 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 21-23).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на вказане вище рішення задоволено частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено і визнано право комунальної власності за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради на незавершене будівництво багатоквартирний житловий будинок літ. А-1 по АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 16-20).

Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_13 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року скасовано, рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року змінено і постановлено викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови (т. 2 а. с. 84-91).

У своїй постанові Верховний Суд вказав, що на час пред`явлення цього позову та на час розгляду справи судом першої інстанції спірний об`єкт нерухомості зареєстрований на праві комунальної власності за територіальною громадою міста Дніпра на підставі рішення Дніпровської міської ради від 20 грудня 2017 року. Вказане рішення міської ради не скасоване і є чинним.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки право власності територіальної громади на вищевказаний об`єкт нерухомості зареєстровано в установленому законом порядку і Дніпровська міська рада не зазначила, яким чином наявність у відповідача сумніву щодо належності цього майна територіальній громаді перешкоджає їй в реалізації свого права власності, у задоволенні позову необхідно було відмовити з підстав недоведеності міською радою наявності порушення права, за захистом якого вона звернулася до суду (т. 2 а. с. 84-91).

Станом на час касаційного розгляду заявником також не подано до суду будь-яких документів на підтвердження того, що спір про те, кому саме належить майно, яке визнане у кримінальному провадженні речовим доказом, є вирішеним.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний спір про належність речей, що підлягають поверненню, який відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України вирішується у порядку цивільного судочинства, тому доводи касаційної скарги про те, що власником майна був саме ОСОБА_9 і це майно має бути повернуте саме ОСОБА_7 не вбачаються належно вмотивованими.

Також не вбачаються обґрунтованими й доводи касаційної скарги про постановлення оскаржуваної ухвали апеляційного суду незаконним складом суду з тих підстав, що суддя ОСОБА_11 брав участь у цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування.

У своїй касаційній скарзі адвокат на підтвердження своїх доводів посилається на два судових рішення Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2023 та 08.08.2022.

Колегією суддів за участі судді ОСОБА_11 ухвалою від 08.08.2022 відмовлено у задоволенні скарги представника заявника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

Колегією суддів за участі судді ОСОБА_11 ухвалою від 15.12.2023 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року, якою клопотання про повернення речових доказів у кримінальному провадженні №0001281 залишено без задоволення.

Під час апеляційного розгляду цього провадження адвокат ОСОБА_6 заявляла відвід судді ОСОБА_11 . Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2025 року було відмовлено у задоволенні відводу.

Апеляційний суд, мотивуючи своє рішення вказав, що судове рішення від 08.08.2022 постановлене за результатом перегляду ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2022 року, яка була постановлена саме судом, а не слідчим суддею, у межах самостійного провадження щодо окремого процесуального питання, а не у межах судового контролю за досудовим розслідуванням, а тому участь судді ОСОБА_11 у цьому провадженні не є повторною участю судді в кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 76 КПК України.

Всі інші судові рішення, постановлені за участю судді ОСОБА_11 після закриття кримінального провадження № 0001281 за результатом перегляду ухвал суду, а не слідчого судді, тому вони також не утворюють повторну участь у кримінальному провадженні в розумінні положень ст. 76 КПК України.

Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду і вбачає їх належним чином обґрунтованими, тому доводи скарги щодо постановлення оскаржуваної ухвали незаконним складом суду вбачає безпідставними.

Стосовно посилання у касаційній скарзі на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 932/3019/23, провадження № 11-кп/803/2910/23, якою, як вказує адвокат, задоволено самовідвід судді ОСОБА_12 , то ці обставини не підтверджуються інформацією, наявною у ЄДРСР.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна ухвала Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року (справа № 932/3019/23, провадження № 11-кп/803/2910/23), якою колегією суддів у складі головуючого-судді ОСОБА_14 та суддів ОСОБА_15 і ОСОБА_12 задоволено заяву про самовідвід судді ОСОБА_14 , оскільки цей суддя брав участь у кримінальному провадженні № 0001281 під час досудового розслідування. При цьому у ЄДРСР в межах цього провадження відсутні відомості про заявлення самовідводу суддею ОСОБА_12 та про розгляд такої заяви.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно й усебічно розглянути провадження і постановити законні, обґрунтовані та справедливі рішення, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.

Тому, керуючись положеннями статей 412, 434, 440, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2025 року залишити без зміни, а касаційну адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3