ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8910/23
провадження № 1-кп/753/602/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0000742 від 28.03.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк,

громадянина України, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представник потерпілого ОСОБА_11 ,

законний представник потерпілого ОСОБА_12 ,

потерпілий ОСОБА_13 ,

захисник ОСОБА_14 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, висунуте органом досудового розслідування, та визнаного судом доведеним

ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 27 березня 2023 року, приблизно о 12 год. 00 хв., перебував за адресою: м. Київ, вул. Олени Пчілки, 2-А , поблизу магазину « Екомаркет », де у нього виник конфлікт з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з приводу перевищення, на думку ОСОБА_13 , допустимої швидкості керування транспортним засобом ОСОБА_6 .

У ході виниклого конфлікту, у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , перебуваючи у вказаний день та час у зазначеному місці, реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс один цілеспрямований удар кулаком правої руки в область чола ОСОБА_13 .

Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_13 тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку, синець у ділянці чола справа з розповсюдженням на перенісся та внутрішні частини обох повік, яке відповідно до висновку експерта відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

ІІ. Позиції сторін

Прокурор у судових дебатах просила визнати обвинуваченого ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора щодо визнання обвинуваченого винним та запропонованим покаранням, просив також задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Законний представник потерпілого підтримав свого представника.

Захисник просив суд виправдати обвинуваченого ОСОБА_6 у висунутому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України за відсутності в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.

Обвинувачений підтримав свого захисника.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Законодавець не вимагає від суду викладати докази у певній послідовності, тому вони будуть проаналізовані майже у тому порядку, як були досліджені під час судового розгляду.

3.1 Стороною обвинувачення були надані суду на підтвердження обставин висунутого обвинувачення наступні письмові докази:

1. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742 від 27.03.2023, з якого вбачається, що заявником є ОСОБА_15 , із попередньою кваліфікацією дій за ч. 2 ст. 125 КК України та за короткого викладу обставин вбачається, що 27 березня 2023 року, приблизно о 12 год. 00 хв., за адресою: м. Київ, вул. О. пчілки, 2-А , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наніс тілесні ушкодження ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

2. Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 27.03.2023, від заявниці ОСОБА_15 , із долученою власноруч складеною заявою малолітнього потерпілого ОСОБА_13 про те, що 27.03.2023 за адресою: м. Київ, вул. О. Пчілки, 2-А , невідомий чоловік наніс йому тілесні ушкодження, внаслідок чого утворилась гематома, та копією його свідоцтва про народження.

3. Протокол проведення слідчого експерименту від 25.05.2023 за участі потерпілого ОСОБА_13 , законного представника потерпілого ОСОБА_12 , психолога ОСОБА_17 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 , із долученим відеозаписом проведення цієї слідчої дії.

4. Заява законного представника ОСОБА_12 про долучення до матеріалів провадження світлин обличчя малолітнього потерпілого ОСОБА_13 після нанесення удару 27.03.2023, роздруківки з google-карти, а саме щодо місця вчинення кримінального правопорушення, та копії медичних документів на ім`я потерпілого ОСОБА_13 .

5. Висновок експертного дослідження від 30.03.2023 № 041-467-2023, відповідно до якого відсутність медичної документації, у тому числі результатів додаткових досліджень, не дозволяє дійти висновку про характер і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, згідно з пунктами 4.13.1, 4.13.4 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.

6. Запит дізнавача щодо виклику та виїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги 27.03.2023 та копії карти виїзду цієї бригади та відповідь на запит КНП « Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва », з якої вбачається, що відповідно до реєстрації викликів у базі даних 27.03.2023, о 13 год. 32 хв., з приводу «травма кримінальна», за адресою: м. Київ, вул. О. Пчілки, 4 , був зареєстрований один виклик екстреної медичної допомоги за № 875413. За цією адресою виклику до ОСОБА_13 був здійснений виїзд бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги. Долучена карта виїзду швидкої медичної допомоги від 27.03.2023 № 5413-1, в якій вказано попередній діагноз як закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин лобної ділянки голови (скарги на головну біль, нудоту, головокружіння).

7. Ухвала слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2023, якою надано дозвіл слідчому на тимчасовий доступ до медичної документації та можливість її вилучення на ім`я ОСОБА_13 , який з 27.03.2023 до 29.03.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у відділені нейрохірургії у КНП « Київський міський центр дитячої нейрохірургії », за адресою: м. Київ, вул. Підвисоцького, 4-Б .

8. Протокол тимчасового вилучення майна від 15.05.2023, із описом вилученого, якими є медична карта стаціонарного хворого № 433 на ім`я ОСОБА_13 на 11 арк., оптичний носій з КТ на ім`я ОСОБА_13 . Протокол огляду цих документів від 15.05.2023 із долученням до матеріалів кримінального провадження їх копій.

10. Постанова від 15.05.2023 про визнання речовими доказами та долучення до матеріалів провадження медичної карти стаціонарного хворого № 433 на ім`я ОСОБА_13 , видану КНП « КМЦДН », що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Підвисоцького, 4-Б , на 11 арк., та оптичний носій зі знімками КТ на ім`я ОСОБА_13 з КНП « КМЦДН », що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Підвисоцького, 4-Б . Вказані речові докази після проведення судово-медичної експертизи підлягають поверненню лікувальному закладу як власнику на відповідальне зберігання.

11. Постанова про призначення судово-медичної експертизи від 15.05.2023.

12. Висновок експерта від 23.05.2023 № 042-809-2023, відповідно до якого встановлено, що під час первинно відомого звернення 27.03.2023, о 13 год. 41 хв., за медичною допомогою ОСОБА_13 , з урахуванням даних його судово-медичного огляду (30.03.2023), у останнього було виявлено наступне тілесне ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, синець у ділянці чола справа з розповсюдженням на перенісся та внутрішні частини обох повік. Характер та морфологічні властивості виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилося від щонайменш однократної травмуючої дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати терміну та обставинам, вказаним освідуваним та у описовій частині постанови, тобто 27.03.2023, та не супроводжувалось небезпечними для життя явищами. Струс головного мозку, як найлегша форма черепно-мозкової травми, у звичайному клінічному перебігу, супроводжується повним одужанням та безслідним зникненням патологічної неврологічної симптоматики, у строк до 21 доби. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеня тяжкості. За таких обставин, є підстави стверджувати, що вказана у цих підсумках закрита черепно-мозкова травма відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я) відповідно до пунктів 4.6, 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.

13. Протокол слідчого експерименту від 25.05.2023 за участі свідка ОСОБА_15 із долученим відеозаписом проведення цієї слідчої дії.

14. Протокол слідчого експерименту від 24.05.2023 за участі свідка ОСОБА_18 із долученим відеозаписом проведення цієї слідчої дії.

15. Повідомлення про підозру від 26.05.2023, із копією пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, з якою ознайомлений ОСОБА_6 .

16. Клопотання про продовження строку досудового розслідування від 29.05.2023 та постанова від 29.05.2023 про продовження строку дізнання до 20 днів.

17. Дані про особу обвинуваченого, який на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, вимога щодо притягнення до відповідальності, за якою вперше притягується до кримінальної відповідальності та притягувався до адміністративної відповідальності.

Вказані докази були оголошені прокурором під час судового розгляду та досліджені судом.

ІV. Показання допитаних осіб

4.1 Допити свідків зі сторони обвинувачення, потерпілого та обвинуваченого

4.1.1 Допит свідка зі сторони обвинувачення ОСОБА_15 .

Під час допиту свідок повідомила суду, що разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_13 поверталася додому від лікаря, припаркувала автомобіль і перейшла дорогу. На ділянці тротуару раптово з`явився автомобіль марки «Audi». Син встиг відскочити, автомобіль різко загальмував, після чого вона почала розмову з водієм. Зі слів свідка, обвинувачений стверджував, що перебуває на дорозі, та почав запитувати, чого вони від нього хочуть. Він вийшов із автомобіля та почав висловлюватися нецензурними словами, розпочався словесний конфлікт. Син словесно заступився за неї, і між ним та обвинуваченим виникла суперечка щодо того, хто був неправий. Потім від обвинуваченого пролунали слова на кшталт «давай вийдемо», на що син йому відповів. Вона почала пояснювати обвинуваченому, що її син є дитиною, і просила припинити конфлікт. Вони вже хотіли йти додому, оскільки квартира була зовсім поруч. Обвинувачений припаркував автомобіль і пішов за ними. Вони зупинилися, вона стала між ним та сином, прикриваючи хлопця, і в один момент обвинувачений завдав удару. Потім підійшли військовослужбовці та почали затримувати обвинуваченого, також була присутня свідок ОСОБА_19 , яка допомогла у той момент. За порадою свідка вона викликала поліцію, а обвинувачений у цей час намагався втекти, проте військові намагалися його наздогнати.

На запитання прокурора свідок повідомила, що ці події відбулися 27 березня 2025 року приблизно між 12:30 та 13:00. Щодо розташування учасників конфлікту до моменту удару пояснила, що вона стояла обличчям до обвинуваченого, а син перебував позаду неї. Ніхто не завдавав обвинуваченому тілесних ушкоджень. Після удару у сина з`явилася гематома, при цьому до цього жодних ушкоджень у нього не було.

На запитання представника потерпілого свідок зазначила, що жодних вибачень від обвинуваченого не надходило. Після подій поліція викликала швидку допомогу, хлопця госпіталізували до нейрохірургічного відділення, де йому зробили КТ. Він перебував там три дні, почувався погано, його нудило. Після цього вони відвідували невролога та психолога, наразі в сина діагностовано психотравму.

На запитання захисника свідок заперечила, що її син на початку конфлікту звертався до обвинуваченого нецензурними словами, так само, як і те, що він наносив удари по автомобілю. Вона лише припустила, що нецензурні вислови могли прозвучати вже після агресивних слів обвинуваченого.

4.1.2 Допит свідка зі сторони обвинувачення ОСОБА_18 .

Під час допиту свідок ОСОБА_18 , який є військовослужбовцем, повідомив суду, що наприкінці березня 2023 року мав зустрітися зі своїм побратимом. Вони стояли поряд і раптом звернули увагу на те, що за 20-25 метрів від них стояла жінка між двома чоловіками. Один із чоловіків поводився дуже агресивно та намагався вдарити іншу особу, яка стояла за спиною тієї жінки. Тоді він вибрав момент і наніс удар цій особі кулаком у лоб. Після удару ця особа знепритомніла, і лише тоді свідок зрозумів, що це була дитина. Через 3-4 секунди в потерпілого з`явилася гематома, яку свідок порівняв із хокейною шайбою, зазначивши, що ніколи такого не бачив.

Після цього він разом із побратимом пішов за кривдником, який намагався втекти. Вони наздогнали його приблизно за 500 метрів від місця події та викликали поліцію. За словами свідка, він намагався з`ясувати причини конфлікту, на що кривдник відповів, що потерпілий його ображав. Коли прибула поліція, свідок повідомив їй всі обставини події. Він точно пам`ятає час 12:40, адже саме тоді мав вести жінку до лікарні.

На запитання прокурора свідок повідомив, що подія могла статися 27-28 березня 2023 року. Він впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, що нападала на потерпілого та жінку. Щодо удару зазначив, що це був удар кулаком через плече у лоб. До цього обвинувачений уже намагався вдарити, але жінка, що стояла між ними, не давала йому цього зробити. Свідок також наголосив, що удар був дуже сильним і цілеспрямованим. Потерпілого він описав як рудоволосого та високого. Після удару хлопець падав, але його притримала жінка, по його очах було видно, що він знепритомнів. Після удару свідок побачив лише гематому. Обвинуваченому під час конфлікту ніхто тілесних ушкоджень не завдавав.

На запитання представника потерпілого свідок пояснив, що, коли вони наздогнали кривдника, той не відчував жалю за нанесений удар і жодної допомоги потерпілому не надавав, а лише намагався якомога швидше залишити місце події. Свідок також розповів, що поряд із місцем події знаходилися « ЕкоМаркет » та кав`ярня. Щодо інших свідків він чітко відповісти не зміг, оскільки вже орієнтувався на переслідування обвинуваченого.

На запитання захисника свідок зазначив, що спочатку йому могло здатися, що це була бійка між двома чоловіками через жінку. Проте згодом зрозумів, що один із учасників конфлікту був дитиною, а інший дорослим чоловіком. Перепалка тривала 2-3 хвилини, після чого стався удар. Моменту, коли потерпілий нібито наносив удар по автомобілю обвинуваченого, свідок не бачив, проте чув, що підставою конфлікту могло бути те, що обвинувачений ледь не наїхав на потерпілого та його матір. Нецензурної лайки від потерпілого він не чув, проте чув її від обвинуваченого. Сам автомобіль свідок також не бачив.

4.1.3 Допит свідка зі сторони обвинувачення ОСОБА_19 .

Під час допиту свідок ОСОБА_19 повідомила суду, що 27 березня 2023 року десь опівдні, приблизно о 12-13 годині, вона була по справах на перехресті вулиці О. Пчілки та проспекту П. Григоренка . Хотіла купити воду в «Екомаркеті» та, заходячи до магазину, звернула увагу на чоловіка, жінку і хлопця. Їй здалося, що чоловік відчитує дитину, навіть здалося, що це родина. Зайшла в магазин, а повертаючись із нього, проходила повз цих людей і почула, як чоловік казав, що у дворах дозволена швидкість 40-50 км/год, що її здивувало, адже вона є водієм із великим стажем. Далі, зробивши кілька кроків, вона почула звук удару, розвернулася і почула крик: «Що ти робиш?». Чоловік зробив крок у її бік, на що вона відповіла: «Ти мене вдариш?». Вона підійшла до хлопця і побачила, як у нього на лобі швидко з`явилася і збільшувалася гематома, що темніла на очах.

Потім до них підійшли двоє військових. Коли вона побачила гематому, то попросила військових затримати чоловіка, який пішов у напрямку вул. О. Пчілки. Що відбувалося далі між ними, їй невідомо. Вона звернулася до жінки, яка стояла поряд, із проханням викликати поліцію. Мати хлопця відійшла, тоді свідок взяла малого і пішла з ним до кафе, де йому винесли щось, щоб прикласти до лоба. Вона також запропонувала сфотографувати хлопця, його гематому та обличчя на його телефон.

На запитання прокурора свідок уточнила, що відстань між особами була приблизно на відстані витягнутої руки. Також підтвердила, що під час конфлікту була присутня нецензурна лайка. Вона впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, що нанесла удар хлопцеві. Зазначила, що перед тим, як заходила до магазину, жодних тілесних ушкоджень у хлопця не бачила. Щодо місця гематоми пояснила, якщо дивитися на хлопця, то вона була зліва.

На запитання представника потерпілого свідок зазначила, що чоловік, який наніс удар, був дуже збудженим, жодних дій для усунення шкоди він не вчиняв і лише намагався втекти.

На запитання захисника свідок пояснила, що, коли вийшла з магазину, знову чула, як чоловік говорив, що має право їздити у дворі зі швидкістю 40 чи 60 км/год (точно не пам`ятає). Сам момент удару вона не бачила, але чоловік активно жестикулював руками. Їй здалося, що конфлікт тривав не більше 10 хвилин.

4.1.4 Допит потерпілого ОСОБА_13 за участі психолога ОСОБА_17 .

Під час допиту потерпілий повідомив, що 27 березня 2023 року разом із матір`ю переходив дорогу, заходячи у двір. У цей момент на великій швидкості їхав автомобіль, який різко загальмував перед ними, і мама зробила водію зауваження. Після цього водій вийшов із машини та майже криком почав говорити, що вони не мали права там ходити. Почалася словесна перепалка, після чого вони з матір`ю пішли в напрямку будинку. Водій припаркував автомобіль і почав його кликати, наздогнав їх із матір`ю, і словесна перепалка продовжилася. Мати стала між ними, оскільки водій намагався підходити ще ближче, йому навіть здалося, що він матір відштовхнув. Після цього потерпілому було завдано один боковий удар правою рукою в лоб. Далі він не пам`ятає, що відбувалося. Після удару обвинувачений одразу намагався залишити місце події, але поряд були військовослужбовці та одна жінка, які підійшли до них, військові його затримали. Почалася розмова між ними, і в цей час обвинувачений знову намагався піти, а військові пішли за ним. Тоді жінка ОСОБА_21 почала допомагати йому, робила фото його обличчя після удару, а мати в цей час стояла поруч. Потім приїхала швидка допомога та відвезла його до лікарні.

На запитання прокурора він пояснив, що події відбувалися приблизно о 12:40 біля будинку на вул. Олени Пчілки, 2-А . Зауваження водієві зробили і він, і мати, проте без нецензурних висловлювань. Його словами були: «Куди ти летиш?». Заперечив факт нанесення ударів по автомобілю. Щодо реакції водія вказав, що той лише кричав і вживав нецензурну лайку, хоча вони з матір`ю перебували в пішохідній зоні. Коли він припаркував автомобіль, темою розмови стало те, що обвинувачений висловлював матері зауваження щодо неналежного виховання сина, при цьому розмовляв підвищеним тоном і з використанням нецензурної лайки. Потерпілий зазначив, що сам із обвинуваченим спілкувався без нецензурної лайки, але точні слова не пам`ятає. Після інциденту він перебував у лікарні три доби. На час допиту продовжує лікування.

На запитання представника потерпілого під час судового засідання впізнав обвинуваченого як особу, яка завдала йому удару. Щодо місця події зазначив, що це була пішохідна зона поблизу «Екомаркету». Уточнив, що удар прийшовся в праву частину лоба, де згодом утворилася гематома. Після удару обвинувачений жодного разу не зв`язувався ні з ним, ні з його батьками. Після подій він відвідував різних лікарів, у тому числі психологів. Психологічна травма проявилася в тому, що майже кожний дорослий чоловік нагадує йому обвинуваченого.

На запитання захисника не зміг пояснити причину удару, оскільки не знав її. Повторно заперечив факт нанесення ударів по автомобілю обвинуваченого. Після інциденту з гальмуванням пояснив, що робив зауваження водієві щодо швидкості руху. Вважав, що весь конфлікт тривав близько 15-20 хвилин. Щодо зауважень від матері зазначив, що, ймовірно, вона просила його не реагувати на провокації обвинуваченого.

На запитання головуючого вказав, що, коли конфлікт загострився, останню провокацію здійснив обвинувачений. Як пояснив потерпілий, спочатку конфлікт був між обвинуваченим та матір`ю, коли вона зробила йому зауваження, потім і він також висловив обурення. Після цього потерпілий відчув, що конфлікт стосується й його, оскільки обвинувачений почав ставити йому запитання. Він втрутився в конфлікт, щоб захистити матір.

4.1.5 Допит експерта ОСОБА_22 .

Експерт ОСОБА_22 , яка працює судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи живих осіб Київського науково-дослідного інституту судових експертиз , пояснила суду, що проводила судово-медичну експертизу з метою визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, завданих малолітньому потерпілому ОСОБА_13 .

Експерт повідомила, що дослідження проводилося відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України , який регламентує визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Зазначила, що експертиза могла бути проведена на підставі належним чином завірених копій медичної документації, а також оригіналів, які надавались органом досудового розслідування. Для аналізу матеріалів на електронних носіях використовувалися спеціальні програми, а при перегляді диску з результатами КТ до дослідження залучався лікар-рентгенолог.

ОСОБА_22 пояснила, що потерпілий був оглянутий 30 березня 2023 року на підставі направлення слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві. При огляді у ділянці чола ОСОБА_13 виявлено синець овальної форми фіолетово-зеленуватого кольору розміром 9х7 см. З огляду на його колір експерт припустила, що ушкодження могло бути спричинене приблизно за три доби до огляду.

Вона повідомила, що під час проведення експертизи аналізувала медичну документацію, зокрема карту виїзду швидкої медичної допомоги від 27 березня 2023 року, медичну карту стаціонарного хворого, результати комп`ютерної томографії та інші документи. Згідно з ними, у потерпілого було діагностовано закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, що супроводжувалася головним болем, нудотою, запамороченням та іншими неврологічними симптомами.

Пояснила, що потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні протягом трьох діб, після чого йому було рекомендовано амбулаторне лікування під наглядом невролога. Інформації про тривалість амбулаторного лікування експерт не отримувала.

ОСОБА_22 зазначила, що струс головного мозку є найлегшою формою черепно-мозкової травми, яка зазвичай регресує протягом 7-21 дня. З урахуванням виявлених симптомів та перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні експерт дійшла висновку, що завдані потерпілому ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Експерт також зазначила, що перебування на стаціонарному лікуванні понад сім днів для встановлення такого діагнозу не є обов`язковим, оскільки для визначення ступеня тяжкості достатньо даних про наявність неврологічної симптоматики та діагнозу, підтвердженого медичними документами.

4.1.6 Допит свідка сторони захисту ОСОБА_23

ОСОБА_23 , який працює дитячим нейрохірургом, під час судового засідання, переглянувши матеріали медичної документації, пригадав лікування ОСОБА_13 у березні 2023 року.

Пояснив, що лікування проводилося у відділенні нейрохірургії у зв`язку з наявною симптоматикою та діагнозом закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Зазначив, що струс головного мозку лікується саме у нейрохірургічному відділенні. На момент огляду у потерпілого ознак перелому кісток черепа не виявлено, проте була наявна симптоматика, характерна для закритої черепно-мозкової травми, у зв`язку з чим його було госпіталізовано.

Стосовно строків динамічного спостереження при такій травмі свідок пояснив, що вони зазвичай становлять від 24 до 72 годин. Термін перебування дитини у стаціонарі також починається від 24 годин, надалі, за відсутності ознак забою головного мозку, пацієнт переводиться до лікаря-невролога, який вирішує питання щодо подальшого амбулаторного або стаціонарного лікування.

Свідок зазначив, що переведення пацієнта на амбулаторне лікування можливе за умови позитивної динаміки стану, і навіть у разі стабільного стану таке переведення може бути здійснене. Щодо ОСОБА_13 пояснив, що 27 березня 2023 року було зафіксовано позитивну динаміку, під час огляду виявлено тремор пальців рук. Упродовж 27-28 березня 2023 року погіршення стану потерпілого не спостерігалося. Виписку пацієнта зі стаціонару він особисто не проводив.

4.1.7 Допит свідка сторони захисту ОСОБА_24 .

Свідок ОСОБА_24 повідомила суду, що весною 2023 року вела дитину на тренування та побачила біля магазину « Екомаркет » багато людей, серед яких свого сусіда ОСОБА_25 (обвинуваченого), а також хлопця, який розмахував руками, і жінку, що його зупиняла. Свідок одразу зателефонувала дружині обвинуваченого ОСОБА_26 та повідомила, що з її чоловіком щось відбувається, після чого повела дитину на тренування. Коли поверталася додому, біля магазину в кафе побачила цю жінку та хлопця, який їв морозиво та був у гарному настрої, тож вирішила, що конфлікт вичерпано.

На запитання захисника свідок пояснила, що спостерігала подію приблизно з відстані 30 метрів, при цьому має добрий зір, а коли йшла назад проходила повз хлопця на відстані близько двох метрів. Їй здалося, що під час конфлікту бійки не було, а хлопець лише розмахував руками. Моменту нанесення удару вона не бачила. Обвинуваченого знає через його дружину, характеризує його як порядну та ввічливу людину, яка завжди допомагає іншим. Щодо поведінки хлопця зазначила, що їй здалося, наче він нападав на обвинуваченого. Коли проходила повз після конфлікту, тілесних ушкоджень у хлопця не помітила.

На запитання прокурора свідок повідомила, що подія відбувалася орієнтовно між 12 та 13 годинами. Із знайомих осіб на місці бачився лише обвинувачений. За її словами, між учасниками відбувалася словесна перепалка, ще була присутня жінка, але хто саме і що кричав, вона не чула. Окрім обвинуваченого, хлопця та жінки поруч більше нікого не бачила. Жінка фактично стримувала хлопця, який стояв за нею, тоді як обвинувачений був обличчям до жінки.

На запитання представника потерпілого свідок відповіла, що не пам`ятає, в якому одязі були учасники конфлікту.

На запитання головуючого судді пояснила, що проміжок часу між тим, коли вона проходила повз учасників конфлікту вперше та вдруге, становив приблизно 15 хвилин.

4.1.8 Допит свідка сторони захисту ОСОБА_27 .

Свідок, який є завідувачем відділення нейрохірургії, повідомив, що здійснював лікування ОСОБА_28 . Якими саме лікарськими засобами проводилося лікування, він не пам`ятає, оскільки вся інформація міститься в історії хвороби. Щодо строку перебування в стаціонарі пояснив, що це індивідуально, але в середньому становить близько трьох діб.

Захисник під час судового засідання оголосив найменування лікарських засобів, свідок підтвердив їх застосування, зазначивши, що вони є характерними для лікування струсу головного мозку та інших подібних травм. Також пояснив, що осетрон призначається лише за потреби пацієнта.

Вказав, що потерпілий перебував у стаціонарі 27 та 28 березня 2023 року, а 29 березня був переведений на амбулаторне лікування та продовжив лікування у лікаря-невролога.

4.1.9 Допит обвинуваченого ОСОБА_6 .

Під час свого допиту обвинувачений пояснив, що 27 березня 2023 року близько 13 години виїжджав із двору будинку на прт-ті П. Григоренка , коли почув удар по автомобілю та побачив хлопця, який стояв у стійці та вигукував вимогу вийти з машини. На його запитання про те, що сталося, хлопець відповів, щоб він виходив із автомобіля. Обвинувачений вийшов, і хлопець почав звинувачувати його в тому, що він ледь не збив його та його матір. Жінка, яка була поруч, підтвердила ці слова.

За словами обвинуваченого, хлопець був агресивним, тому він сів назад у автомобіль, аби не створювати затор, від`їхав та припаркувався біля магазину, щоб з`ясувати, що сталося. Побачивши хлопця та жінку на бордюрі, обвинувачений залишив автомобіль і підійшов до них. З його слів, хлопець вів себе неадекватно, і він не міг повірити, що тому лише 13 років, оскільки той виглядав старшим. Хлопець не заспокоювався, навіть на прохання матері. Обвинувачений пояснив їй, що рухався зі швидкістю не більше 15 км/год, оскільки на проїжджій частині був люк, через який їхав повільно.

Він стверджував, що хлопець намагався вдарити його зі спини та зачепив його, а в якийсь момент кинувся у його бік, через що він поставив захисний блок, стискаючи руку в кулак. Обвинувачений наголосив, що не мав наміру завдавати удару та лише захищався. Після цього почув крики жінки, а до місця підійшли військовослужбовці, які почали звинувачувати його в ударі дитини та викликали поліцію. Згодом приїхав батько потерпілого, який поводився агресивно та заявляв: «Ти знаєш, хто ми? Ми тебе посадимо». Прибула швидка допомога, після чого хлопця доставили до лікарні, а самого обвинуваченого доставили до відділу поліції.

Обвинувачений зазначив, що через 1-2 дні з ним зв`язалася слідча і запропонувала вирішити питання «швидко або через суд», але після зміни правової кваліфікації він відмовився від позасудового врегулювання.

На запитання прокурора обвинувачений пояснив, що вийшов із автомобіля, щоб з`ясувати, що сталося, але до сьогодні не розуміє причину агресії потерпілого. За словами матері хлопця, претензії полягали у тому, що він начебто рухався надто швидко. Наприкінці конфлікту жінка стояла між ним і хлопцем, який знаходився за нею та намагався його вдарити. Обвинувачений додав, що має досвід занять бойовими мистецтвами, і коли ставив блок, можливо, його рука була стиснута в кулак. Вказав, що вважав хлопця повнолітнім (близько 19 років) і саме тому звертався до нього як до дорослого.

На запитання представника потерпілого пояснив, що після першої суперечки мав можливість поїхати, але залишився, щоб з`ясувати причину пошкодження автомобіля, при цьому агресії не проявляв. Щодо адміністративних правопорушень за перевищення швидкості підтвердив, що такі випадки мали місце на трасі, але всі штрафи були сплачені. Повторно наголосив, що його блок не був ударом і що він не викликав швидку допомогу, бо не вважав це за необхідне. Додав, що не має наміру компенсувати завдані збитки, оскільки вважає поведінку хлопця неадекватною, а його дії провокативними. Він припустив, що потерпіла сторона лише мала на меті отримати грошову компенсацію у сумі 120 000 грн.

На запитання захисника обвинувачений повідомив, що розмова тривала близько 15 хвилин, протягом яких він намагався поспілкуватися з матір`ю потерпілого, але хлопець цьому перешкоджав. Він підкреслив, що мав достатньо часу та можливостей, аби нанести удар, але цього не робив, а блок поставив виключно для самозахисту. Зазначив, що висловлювання потерпілого привели його у шок.

На запитання головуючого судді пояснив, що удар по автомобілю відчув під час руху на повороті, після чого мати хлопця запитала: «Ти знаєш, з якою швидкістю ти рухався?». Він відповів, що їхав зі швидкістю 10-15 км/год. Потерпілого та його матір до цього моменту не бачив. Згодом почув крик і удар по даху автомобіля, але не бачив, хто саме його завдав. За його словами, хлопець вигукував образливі слова, зокрема «гомосексуаліст», і вимагав вийти з автомобіля. Під час подальшої перепалки він спілкувався переважно з матір`ю хлопця, яка намагалася заспокоїти сина. Коли хлопець почав розмахувати руками та кидатися на нього, він відступив назад і поставив блок, думаючи, що той намагається його вдарити. Контакту, який можна кваліфікувати як удар, він не відчув. На його думку, контакт міг статися випадково під час самозахисту. Після інциденту, за його словами, до нього підбігла жінка, почала кричати, а потім підійшли військовослужбовці. Потерпілий після цього стояв спокійно та не виявляв активних реакцій.

V. Мотиви суду

Суд відзначає, що умовами допустимості доказів є одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення відповідно ст. 86 КПК України.

Суд приймає вказані первинні процесуальні документи на підтвердження встановлених судом обставин, оскільки протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, витяг з ЄРДР, постанови про визначення групи дізнавачів, а так само постанови про продовження строку дізнання на певному етапі свідчить про дотримання вимог процесуального закону як щодо підстав продовження строків досудового розслідування, так і дотримання вимог законності щодо його проведення.

З аналогічних підстав суд приймає як належні й допустимі докази на підтвердження проведення відповідних слідчих дій, зокрема протоколи проведення слідчих експериментів та висновок експертного дослідження щодо виявлених тілесних ушкоджень у малолітнього потерпілого, що у сукупності відтворюють обставини за яких було вчинено кримінальне правопорушення та водночас їх підтверджують.

Є належними й допустимими доказами постанова про визнання певних предметів речовими доказами, про залучення законного представника малолітнього потерпілого, матеріали щодо особи обвинуваченого.

Щодо матеріалів на безпосереднє підтвердження нанесення тілесних ушкоджень, а саме відеозаписи проведення слідчих експериментів та показання свідків, потерпілого тощо, то суд проаналізує їх окремо та одночасно надасть оцінку доводам сторони захисту, зіставляючи їх із зібраними у кримінальному провадженні доказами, перевіряючи їх належність, допустимість, достовірність.

Так, доводи сторони захисту зводились до таких двох основних тез.

Як зазначав захист, обвинувачений не мав умислу завдавати удару потерпілому, а його дії полягали у постановці захисного блоку у відповідь на агресивні дії потерпілого. З іншого боку, захист наполягав на тому, що висновок судово-медичної експертизи ґрунтується на неналежних та не повністю підтверджених документах, позаяк у матеріалах справи відсутня частина оригіналів медичних документів, наявні неточності у копіях, а також існують розбіжності щодо строків перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні (фактично два дні, а не більше), що, на думку захисту, ставить під сумнів критерії визначення короткочасного розладу здоров`я.

Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне насамперед надати оцінку показанням та доводам сторони захисту щодо наявності чи відсутності факту удару та умислу обвинуваченого на його нанесення. Після цього суд надасть оцінку доказам і доводам щодо характеру та ступеня тілесних ушкоджень, себто, спершу встановлення діяння, згодом наслідків, і надалі наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченого та заподіяними наслідками.

Так, із досліджених протоколів і відеозаписів слідчих експериментів за участі малолітнього потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 вбачається, що всі вони були проведені з дотриманням вимог закону, із залученням статистів та понятих.

Малолітній потерпілий та свідки ОСОБА_15 й ОСОБА_18 наочно відтворили, якою рукою 27 березня 2023 року обвинувачений наносив удар, у яку ділянку голови він спрямовував рухи рукою, а також продемонстрували відстань між учасниками події, розташування обвинуваченого, потерпілого та матері потерпілого, їхнє положення відносно один одного (обличчям чи спиною).

Суд критично оцінює доводи сторони захисту про те, що під час проведення слідчих експериментів фактично відбувався допит учасників, що робить їх результати недопустимими доказами.

Лише та обставина, що в окремі проміжки часу учасники супроводжували свої дії усними поясненнями, не свідчить про проведення допиту та не впливає на допустимість результатів слідчої дії, позаяк такі пояснення мали допоміжний характер для належного відтворення обстановки події.

Вже даючи оцінку показанням, суд зазначає, що потерпілий ОСОБА_13 у судовому засіданні вказав, що 27 березня 2023 року, перебуваючи разом із матір`ю, після словесної перепалки з обвинуваченим, останній, через його матір, яка намагалася стати між ними, наніс йому один удар правою рукою в лобну ділянку голови. Після удару він відчув погіршення самопочуття, а у правій частині лоба утворилася гематома.

Свідок ОСОБА_15 , мати потерпілого, підтвердила обставини, викладені сином, зазначивши, що намагалася фізично розмежувати сина та обвинуваченого, але останній, здійснивши рух правою рукою, вдарив її сина в область лоба.

Також особа, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання обвинуваченого є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, отже, вони мають бути ретельно перевірені та оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду (ч. 2 ст. 94 КПК України). Такого висновку дійшов Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 року у справі № 487/4245/18.

Водночас доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його рух був не ударом, а постановкою захисного блоку у відповідь на агресивні дії потерпілого, суд оцінює критично.

Такі твердження спростовуються показаннями свідків обвинувачення ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , які під час судового розгляду послідовно підтвердили факт нанесення обвинуваченим удару у лобну ділянку голови потерпілого. При цьому свідок ОСОБА_18 безпосередньо бачив момент нанесення удару, а свідок ОСОБА_19 чула звук удару та одразу після цього побачила у потерпілого гематому.

Вказані свідки є сторонніми, незаінтересованими у результаті розгляду кримінального провадження та надавали свої показання під присягою.

Спроба сторони захисту поставити під сумнів достовірність показань свідка ОСОБА_18 з огляду на те, що він є військовослужбовцем та проходив лікування після контузії, виглядає принаймні недостойно та відповідно не потребує окремого спростування судом.

Водночас цей свідок надав чіткі, змістовні та послідовні показання, а захисник під час його допиту у судовому засіданні не ставив уточнюючих питань, які могли б поставити під сумнів його сприйняття події.

Свідок ОСОБА_24 , яка перебувала неподалік та не бачила самого моменту удару, вказала, що бачила потерпілого в стані емоційного збудження і сприйняла його поведінку як агресивну. Однак ці показання не спростовують факту удару, встановленого на підставі інших доказів, зокрема показань свідків.

Щодо доводів сторони захисту про агресивні дії потерпілого та те, що саме останній був ініціатором конфлікту, то суд вважає їх підставними, оскільки ця обставина знайшла своє підтвердження за час судового слідства.

Не заперечувала факт обопільного використання нецензурної лайки під час словесного конфлікту і мати потерпілого.

Водночас ця обставина не може спростовувати твердження обвинуваченого про так би мовити захисний блок, а не цілеспрямований удар з короткої відстані як було у цьому випадку, оскільки жодних підстав, які б свідчили про необхідність самозахисту з боку обвинуваченого, під час судового розгляду не встановлено. До цього ж суд враховує ту обставину, що обвинувачений вже після того, як конфлікт був вичерпаний на дорозі, перепаркував свій автомобіль, наздогнав потерпілого з матір`ю та продовжив його.

Суд також критично оцінює доводи обвинуваченого про те, що він нібито сприймав потерпілого як повнолітню особу віком близько 19 років.

З досліджених у судовому засіданні фотознімків та відеозаписів, а також безпосередніх показань потерпілого, вбачається, що на момент події його зовнішність, риси обличчя, тілобудова, міміка та інші вікові ознаки об`єктивно відповідали малолітньому віку.

Крім того, під час спілкування між обвинуваченим та потерпілим не було жодних підстав припускати, що останній досяг повноліття, а будь-які ознаки зрілості (зокрема, наявність бороди, голос, характерна для дорослих поведінка) були відсутні.

При цьому всі допитані свідки-очевидці події характеризували її як конфлікт між чоловіком та дитиною. Навіть свідок сторони захисту ОСОБА_24 називала особу, яка перебувала поруч із її знайомим сусідом, хлопцем.

Ба більше, сам обвинувачений під час свого допиту зазначав, що намагався донести хлопцю, що зі старшими так розмовляти не можна, чим фактично визнавав усвідомлення істотної вікової різниці між собою та потерпілим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачений усвідомлював малолітній вік потерпілого та не міг добросовісно помилятися щодо досягнення ним повноліття.

Далі, перейшовши до оцінки доводів сторони захисту щодо ступеня та характеру тілесних ушкоджень, суд зазначає, що саме ці обставини є визначальними для з`ясування наявності чи відсутності в діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення, а тому підлягають окремому аналізу.

Суд бере до уваги показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_27 , лікарів нейрохірургічного відділення, які здійснювали огляд і лікування потерпілого ОСОБА_13 . Показання цих свідків узгоджуються між собою та з письмовими медичними документами, дослідженими у судовому засіданні.

Обидва свідки підтвердили, що потерпілий був госпіталізований з діагнозом закритої черепно-мозкової травми (струс головного мозку).

Під час допиту свідків сторона захисту звертала увагу на нетривалий період перебування у стаціонарі (27-28 березня 2023 року) та відсутність негативної динаміки стану потерпілого. Ці обставини, на думку захисту, ставить під сумнів обґрунтованість висновку про короткочасний розлад здоров`я.

Разом з тим, з показань лікарів випливає, що строк перебування у стаціонарі при струсі головного мозку зазвичай складає від 24 до 72 годин і залежить від індивідуальної клінічної картини. При цьому вони вказали, що раннє переведення на амбулаторне лікування саме по собі не свідчить про відсутність тілесного ушкодження, а лише про позитивну динаміку стану пацієнта.

Суд бере до уваги також показання судово-медичного експерта ОСОБА_22 , яка, діючи відповідно до наказу МОЗ, на підставі належним чином завірених медичних документів, результатів КТ та огляду потерпілого, встановила наявність у ОСОБА_13 закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, що супроводжувався характерними неврологічними симптомами. Експерт вказала, що віднесла ці ушкодження до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. При цьому вона чітко вказала, що тривале (понад 7 днів) перебування у стаціонарі не є обов`язковою умовою для встановлення такого ступеня тяжкості.

Також під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_13 наголошував, що лікування ним продовжувалося й після виписки зі стаціонару, у тому числі до моменту його допиту в суді влітку 2023 року. Ця обставина підтверджується завіреними медичними документами, наданими його представником під час судового розгляду, які містять відомості про подальше амбулаторне лікування, призначення медикаментозної терапії та динамічне спостереження у лікаря-невролога.

Отже, суд наголошує, що між тривалістю розладу здоров`я як критерієм судово-медичної класифікації і тривалістю лікування відсутній кореляційний зв`язок. Тривалість лікування не є показником строку порушення анатомічної цілісності тканин, органів чи їхніх функцій. Те, що потерпілий перебував у стаціонарі 27-28 березня 2023 року з подальшим переведенням на амбулаторне спостереження, відповідає типовій практиці при струсі головного мозку (24-72 години госпітального нагляду за наявності позитивної динаміки) і жодним чином не спростовує наявності короткочасного розладу здоров`я.

Це узгоджується з показаннями ОСОБА_23 і ОСОБА_27 та описом симптомів (головний біль, нудота, запаморочення, тремор), відображених у медичних документах і врахованих експертом.

Доводи захисту про те, що висновок експерта ґрунтується на неналежних документах у зв`язку з відсутністю частини оригіналів, суд оцінює критично.

Експерт ОСОБА_22 під час допиту в суді вказала, що користувалася оригіналами та належно завіреними копіями медичних документів, результатами КТ та даними власного огляду потерпілого, ці документи були предметом безпосереднього дослідження в суді. Сам по собі статус копії не робить такі документи неналежними, а відомості в них недопустимими, адже вирішальним є спосіб одержання, належне засвідчення та внутрішня узгодженість з іншими доказами.

Твердження захисту про самовільну зміну питань експертом суд вважає безпідставним. Як встановив суд, питання слідчої включали визначення характеру, механізму утворення та ступеня тяжкості ушкоджень. Надані експертом уточнення (зокрема щодо часу/механізму, кількості впливу сили) логічно випливають із поставлених питань та не змінюють їх предмет. У той же час, суд оцінює висновок у тій частині, яка безпосередньо відповідає на поставлені питання, при цьому ключовий висновок про легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я ґрунтується на дозволених джерелах.

Постійні посилання сторони захисту на нібито упередженість експерта є декларативними. Жодних даних про залежність експерта, порушення процедури призначення або проведення експертизи суду не надано. Суд зазначає, що допит не виявив суперечностей, що ставили б під сумнів компетентність чи добросовісність експерта, висновок узгоджений та корелює з первинною клінічною картиною, підтвердженою лікарями, які були допитані судом.

У сукупності показання експерта ОСОБА_22 , лікарів ОСОБА_23 і ОСОБА_27 , а також медичні документи, досліджені судом, переконливо свідчать, що ОСОБА_13 було заподіяно легке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми (струсу головного мозку), яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.

На підставі всього викладеного, заперечення сторони захисту про неналежні документи, вихід за межі питань та відсутність 21-денної госпіталізації не спростовують цих висновків і зводяться до помилкового ототожнення тривалості лікування з медичним критерієм тривалості розладу здоров`я.

Підстав відкидати експертний висновок або зменшувати його доказову вагу суд не вбачає.

Суд вважає, що сторона обвинувачення, на яку покладено тягар доведення висунутого обвинувачення, подала суду істотні докази та достатні пояснення стосовно обставин умисного спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим малолітньому потерпілому через конфлікт, який виник між ними.

Суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів (письмових матеріалів, відеозаписів слідчих дій, показань свідків, потерпілого та обвинуваченого) - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення доведеною, що ніяк не можна вважати припущенням суду, а є сукупністю вагомих підстав для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас суд не вважає можливим з огляду на положення кримінального процесуального закону, надавати оцінку матеріалам, зібраним представником потерпілого за час судового слідства, зокрема й матеріалам щодо аналізу відеозаписів судових засідань із аналізом руху рук обвинуваченого тощо.

Суд остаточно визначає кваліфікацію, яка повинна надаватися з правової точки зору фактам у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на висунуте обвинувачення, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

VI. Призначення покарання

Положення КК України встановлюють, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ст.ст. 50, 65 КК України).

Варто вказати, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Однак, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню та передбачає, що покарання має бути домірним вчиненому.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, його характер, обставини вчинення, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має сім`ю та постійне місце проживання, - одружений, має на утриманні чотирьох дітей, одна з яких є малолітньою, працює неофіційно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання у цьому кримінальному провадженні судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітнього, що знайшла своє підтвердження під час судового слідства.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає такі види покарань: штраф, громадські роботи, виправні роботи, пробаційний нагляд, обмеження волі.

Суд вирішуючи питання про обрання виду та розміру покарання, зважає на те, що вчинено кримінальний проступок, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, має сім`ю та чотирьох дітей на утриманні, не перебуває на обліках лікарів нарколога та психіатра тощо.

Водночас суд має зважати й на агресивні дії потерпілого, який вдарив по автомобілю обвинуваченого та розпочав словесний конфлікт із обвинуваченим, використовуючи нецензурну лайну, тобто був ініціатором цього конфлікту, тому суд не вбачає підстав погодитись із стороною обвинувачення щодо обрання з альтернативно передбачених у санкції статті покарань один із найбільш суворих, та обирає найменш суворий вид, а саме штраф, але у найбільшому розмірі, визначеному законодавцем у цій санкції.

VII. Цивільний позов

У цьому кримінальному провадженні представник потерпілого ОСОБА_28 - адвокат ОСОБА_11 звернувся з позовом до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні, то суд переходить до розгляду питання щодо вказаного цивільного позову.

Узагальненні вимоги заявленого цивільного позову

Позивач зазначає, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме спричинення тілесних ушкоджень, потерпілому було завдано моральної шкоди, пов`язаної із фізичними стражданнями та психологічними переживаннями, спричиненими інцидентом.

Згідно з позовною заявою з приводу моральної шкоди, позивач обґрунтовує її наявність порушенням звичних життєвих стосунків, тривалими негативними психологічними наслідками, пов`язаними з неможливістю вести повноцінне життя. Сума моральної шкоди оцінена позивачем у розмірі 100 000 гривень.

Крім того, позивач поніс витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 гривень.

Таким чином, загальна сума позовних вимог складає 120 000 грн.

На підтвердження своїх вимог позивач додав копії відповідних документів: медичні карти, висновки судово-медичної експертизи, договори про надання правової допомоги та фотознімки з місця інциденту.

Щодо відшкодування моральної шкоди

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Слід врахувати, що загально відомим фактом, який не потребує доказуванню, є те, що будь-яке тілесне ушкодження супроводжується болем.

При цьому установлені в потерпілого тілесні ушкодження в момент заподіяння, та з моменту заподіяння до моменту відновлення цілісності частини тіла та загоєння ран, людина відчуває біль та дискомфорт, зміни в сталому образі життя, через вимушеність отримувати лікування, відвідування лікарів, а також ураховуючи частину тіла, яка отримала пошкодження (у цьому випадку лобна частина голови).

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не має приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування має бути адекватним завданій шкоді.

Оцінюючи вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі 100 000 грн, слід виходити з того, що у судовому засіданні було встановлено факт заподіяння обвинуваченим малолітньому потерпілому легкого тілесного ушкодження.

Зазначене дає підстави вважати, що малолітній потерпілий ОСОБА_13 безсумнівно отримав моральні страждання, які мають бути відшкодованими в порядку та розмірі встановленому законом.

Так, під час судового розгляду надано докази та пояснення щодо тривалого фізичного болю, психологічних переживань, пов`язаних із необхідністю лікування.

Отже, обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, підтверджуються не лише його особистими поясненнями, але й даними судово-медичної експертизи та медичною документацією.

Крім того, суд враховує, що протягом більш як двох років, що минули з моменту вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_6 добровільно жодних заходів для відшкодування завданих потерпілому збитків чи моральної шкоди не вжив. Відсутність будь-яких кроків до відшкодування завданої шкоди поглиблює характер моральних страждань потерпілого.

Враховуючи зазначене, а також принципи розумності, справедливості та співмірності розміру компенсації моральної шкоди, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині моральної шкоди частково у розмірі 50 000 гривень.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист людських прав і засадничих свобод. Відповідно до практики ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, у випадку, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження надання малолітньому потерпілому та його законному представнику правничої допомоги відбувалося адвокатом ОСОБА_11 на підставі договору про надання правової допомоги. Упродовж досудового розслідування та судового провадження цей адвокат здійснював представництво їх інтересів.

Суд встановив, що адвокат ОСОБА_11 , як представник потерпілого та цивільного позивача, супроводжував потерпілого під час досудового розслідування, у тому числі в ході слідчих та процесуальних дій, підготував позовну заяву про відшкодування шкоди, у тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу. Також потерпілий та його законний представник були представлені адвокатом і під час судових засідань у цьому кримінальному провадженні.

Як вже зазначав суд, потерпілий на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подав письмові докази, а саме: договір про надання правничої допомоги та розрахунок виконаних послуг.

Вказане підтверджує фактичність понесених витрат. Суд враховує і те, що витрати були здійснені безпосередньо на забезпечення права потерпілого на правову допомогу.

Виходячи з судової практики, характеру розглядуваної справи, обсягу наданих послуг, складності провадження та часу розгляду справи, суд вважає, що загальна сума 20 000 гривень, заявлена до стягнення, є справедливою компенсацією фактично понесених витрат на правничу допомогу та є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягом послуг, починаючи з 2023 року, що відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

VIIІ. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави здійснені під час досудового розслідування процесуальні витрати за проведення судово-медичної експертизи від 23 травня 2023 року № 042-809-2023 у розмірі 2 672 грн.

Цивільний позов представника потерпілого задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_12 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Після набрання вироком законної сили, речові докази у провадженні, а саме: медична карта стаціонарного хворого № 433 на ім`я ОСОБА_13 , видана КНП « КМЦДН », що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Підвисоцького, 4-Б , на 11 арк., та оптичний носій зі знімками КТ на ім`я ОСОБА_13 з КНП « КМЦДН », що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Підвисоцького, 4-Б , залишити лікувальному закладу як власнику на відповідальне зберігання.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1