Справа № 577/5002/20
Провадження № 1-кп/577/112/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" липня 2025 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представника сектору

ювенальної превенції ОСОБА_7

законного представника та

представника служби у справах дітей ОСОБА_8

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000007 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , громадянина України, не одруженого, раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом 02.07.2020 року близько 18:00 год. неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 разом із товаришами перебував у стані алкогольного сп`яніння по вул. Червонозаводській у м. Конотоп поряд із заводом «Червоний металіст», де також перебував охоронець заводу ОСОБА_9 . В цей час, під час спілкування, яке відбувалось між ОСОБА_5 та охоронцем ОСОБА_9 , між ними виникла суперечка на грунті раптово виниклих неприязних відносин, з приводу того, що ОСОБА_5 з товаришами перебував на території заводу «Червоний металіст». Суперечка переросла у сварку, у ході якої у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, перебуваючи у положенні стоячи навпроти ОСОБА_9 , ОСОБА_5 наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину рота потерпілого, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді крововиливу внутрішньої поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, рана нижньої губи зліва, травматичне пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва.

Згідно із висновком судово-медичного експерта № 261 від 29.07.2020 року у ОСОБА_9 на час судово-медичного обстеження мали місце: марлева пов`язка на нижній губі зліва, крововилив на внутрішній поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва. При зверненні в поліклінічне відділення мали місце: набряк м`яких тканин нижньої губи, рана нижньої губи зліва. Травматичний відлом коронки 1 зуба знизу зліва, травматичний вивих 1 зуба знизу справа. Травматичний підвивих 2 зуба знизу справа та зліва. Знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП КМР КЦРЛ відділення 28 з 03.07.2020 року по 14.07.2020 року з діагнозом ЗЧМТ. Струс головного мозку 02.07.2020 року. Цефалгічний синдром. Забійна рана нижньої губи. Ангіопатія сітківки обох очей. Механічна травма 1 зуба знизу зліва. Травматичний вивих 1 зуба знизу зліва. Дані ушкодження виникли від дії тупого предмету, що підтверджується характером пошкодження. По часу спричинення дані ушкодження могли утворитися в час указаний потерпілим, що підтверджується кольором крововиливу та записами медичної документації. По ступеню важкості крововилив внутрішньої поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, рана нижньої губи зліва, травматичне пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва в комплексі, згідно таблиці загальної втрати працездатності, внаслідок різних травм становить 10 % втрати працездатності, тому згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень відноситься до тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості. Виходячи з наявності тілесних ушкоджень потерпілому було здійснено прикладання біля однократної дії травмуючого предмету. В момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися у вертикальному або близькому до нього положеннях. Дані ушкодження виникли від дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути кулаки рук, ноги взуті у взуття ті інші предмети. Виявлені тілесні пошкодження не могли виникнути при падінні на площині.

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №294 від 14.04.2021 року тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу внутрішньої поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, рана нижньої губи зліва, травматичне пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва в комплексі не є небезпечними для життя в момент заподіяння та не потягнули за собою тривалий розлад здоров`я. Крововилив внутрішньої поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, рана нижньої губи зліва, травматичне пошкодження 1,2 зуба знизу справа та зліва в комплексі та в даному випадку слід розцінювати як стійку втрату працездатності менш ніж на одну третину, що згідно таблиці втрати загальної працездатності внаслідок різних травм становить 10% втрати працездатності, та згідно п.п. г) п. 2.2., п. 2.2.3. правил судово-медичного визначення стуненю тяжкості тілесних пошкоджень відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Під стійкою втратою працездатності менш як на одну третину (згідно п.2.2.3) належить розуміти втрату загальної працездатності від 10% до 33%.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст.122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

У судовому засіданні, з посиланням на норми ст.49 КК України, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 подав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали клопотання.

Представника потерпілого ОСОБА_4 заперечував проти клопотання.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_8 , представник сектора ювенальної превенції Конотопського РВП в Сумській області ОСОБА_10 , кожен окремо, не заперечували задоволенню клопотання.

Прокурор вважає, що клопотання захисника про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.122 КК України та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підлягає задоволенню, оскільки це право визначене Кримінальним кодексом України.

Суд, вислухавши доводи сторін, приходить до такого висновку.

Виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Згідно з приписами пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За Законом №2617-VIII від 22.11.2018 року редакція ст.49 КК України була змінена і на даний час викладена наступним чином:

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Санкцією ч. 1 ст. 122 КК України передбачені покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Моментом закінчення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України є 02.07.2025 року.

Перебіг строку давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності розпочинається з 02.07.2020 року та складає 5 років.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин, строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України закінчився 02.07.2025 року.

За таких обставин клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає задоволенню, оскільки на день подання такого клопотання вже минуло понад п`ять років з дня вчинення кримінального правопорушення.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання цивільного позову: про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 4638,76 грн., моральну шкоду в розмірі 60000 грн., суд виходить із такого.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України суд вирішує цивільний позов в кримінальному провадженні по суті лише у випадку ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи постановлення виправдувального вироку у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31.03.1989 у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, звільняючи обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриваючи кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав суд зазначає, що цивільний позов потерпілого про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду, що не позбавляє його права звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання щодо відшкодування потерпілому ОСОБА_9 витрат на правничу допомогу в розмірі 130000 грн. суд виходить з наступного.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Приписами ст.118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17), КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

У справі № 462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Також, враховуючи правову позицію Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої суд звертав увагу на: умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); - докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).

Тобто, суд при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критеріїв (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкових цін адвокатських послуг і т.п).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, на підтвердження понесених витрат, згідно матеріалів кримінального провадження, вбачається, що представництво інтересів потерпілого ОСОБА_9 здійснював адвокат ОСОБА_4 на підставі договорів про надання правової допомоги від 03.07.2020 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10.07.2020 року (т. 1 а.с. 23,24,25). Також представником потерпілого до клопотання надано акти приймання-передачі виконаних робіт від 28.07.2020 року, 13.05.2021 року, 30.07.2024 року, прибутковий касовий ордер №1-28-07/20 від 28.07.2020 року, де вказана вартість правової допомоги у розмірі 15000 грн., прибутковий касовий ордер №1-15-12/21 від 15.12.2021 року, де вказана вартість правової допомоги у розмірі 20000 грн., прибутковий касовий ордер №1-13-05/21 від 13.05.2021 року, де вказана вартість правової допомоги у розмірі 15000 грн., прибутковий касовий ордер №1-30-07/24 від 30.07.2024 року, де вказана вартість правової допомоги у розмірі 35000 грн., та прибутковий касовий ордер №1-15-08/24 від 15.08.2024 року, де вказана вартість правової допомоги у розмірі 45000 грн. (т. 1 а.с.26,27, т. 2 а.с.186,187,188,240,242,243).

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих адвокатом до суду документів, кількість судових засідань, суд дійшов висновку, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 50000 грн.

Керуючись: ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 286, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КК України, та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.122 КК України закрити.

Цивільний позов залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 50000 (п`ятдесят тисяч грн.) витрат, понесених на правничу допомогу.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення.

СуддяОСОБА_1