Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2025 року м. Рівне

Справа № 161/6973/20

Провадження № 11-кп/4815/74/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000763 від 18 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Семенівка Любарського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Луцьк, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, з професійнотехнічною освітою, раніше не судимого, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2022 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України визнано невинуватими та виправдано на підставі п. 1 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів у провадженні та рештованого майна.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується у пособництві заволодіння чужим майном у великих розмірах через усунення перешкод, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, а також у службовому підробленні- видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів за слудуючих обставин.

Згідно обвинувального акту, 27 вересня 2018 року між Департаментом інфраструктури і туризму Волинської обласної державної адміністрації( Замовником) та ТОВ « АМІЛа»( Підрядником) укладено договір щодо закупівлі робіт № 44-АМ/18, відповідно до якого Підрядник зобов`язується виконати роботи з капітального ремонту автомобільної дороги місцевого значення 0031590/Р-15 Задиби- Клюськ- Т 0309 км окремими ділянками Турійського району Волинської області за рахунок бюджетних коштів, відповідно до затвердженої проектно- кошторисної документації, вартість яких разом з ПДВ складає 14018775,60 грн.

Здійснення тезнічного нагляду за станом та якістю робіт за даним договором покладено на провідного інженера відділу технічного нагляду за будівництвом об`єктів управління капітального будівництва департаменту регіонального розвитку та житлово- комунального господарства Волинської ОДА ОСОБА_6 та провідного інспектора цього ж відділу ОСОБА_7 , яким надано повноваження щодо перевірки достовірності обсягу виконаних робіт на даному об`єкті.

Службові особи ТОВ «АМІЛа`у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці залучили ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в якості пособників до реалізації умислу щодо незаконного заволодіння чужим майном - бюджетними коштами, спрямованими для оплати робіт, шляхом внесення до актів форми КБ-2в, на підставі якої казначейством здійснюється оплата по акту виконаних робіт, шляхом внесення відомостей про роботи, які, не мали виконуватися влаштування дорожніх знаків та бар`єрного огородження.

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , шляхом зловживання своїм службовим становищем, діючи умисно, як пособники, сприяли службовим особам ТО «АМІЛа», шляхом усунення перешкод, у незаконному заволодінні бюджетними коштами на суму 319223,75 грн.

Також, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, здійснюючи повноваження щодо технічного нагляду за станом і якістю робіт вищевказаної ділянки дороги, достовірно знаючи про фактично невиконані роботи з влаштування дорожніх знаків та бар`єрного огородження об`єкту вартістю 319223,75 грн, діючи умисно, шляхом підписання, видали завідомо підроблені офіційні документі, що посвідчували виконання ТОВ «АМІЛа» підрядних робіт.

Зокрема, ОСОБА_6 , діючи за змовою із невстановленими досудовим розслідуванням службовими особами ТОВ «АМІЛа та ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, особисто посвідчив своїм підписом і печаткою складений та підписаний службовими особами ТОВ «АМІЛа» акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за листопад 2018 року (код 158_1_7-1_ПД_Кб-2в) та грудень 2018 року (код 187_1_7-1_ПД_ Кб-2в), роздрукований з використанням невстановленого досудовим слідством офісного обладнання і техніки, в яукому містилися завідомо недостовірні відомості про виконання робіт з влаштування дорожніх знаків та бар`єрного огородження на автомобільній дорозі "О 031590 /Р-15/ - Задиби Клюськ- /Т-03-09/ км 1+000 км 12 + 400 (окремими ділянками)" Турійського району Волинської області, що використані, які фактично не виконувались.

Зазначені акти були передані до відділу проектування та кошторисного ціноутворення управління капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації для перевірки достовірності цін виконаних робіт, а в подальшому, на підставі отриманого акту приймання виконаних будівельних робіт службова особа департаменту регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Волинської обласної державної адміністрації підписала довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3, скерувала до відділу фінансово - господарського забезпечення апарату Волинської обласної державної адміністрації та Управління Державної казначейської служби у Волинській області, яким на розрахунковий рахунок ТОВ «АМІЛа» були перераховані кошти в загальній сумі 1 866009, 60 грн., з яких 359 443,72 грн. - оплата за влаштування дорожніх знаків та бар`єрного огородження.

Після цього, з метою незаконного заволодіння перерахованих грошових коштів, службовими особами ТОВ "АМіЛа" здійснено переведення отриманих коштів на інші банківські рахунки, зокрема, 04.12.2018 року здійснено перерахунки на суму 409014,5грн. та 27.12.2018 року - на загальну суму 1681740 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, покликаючись на незаконність вироку, вказує, що вирок ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність що призвело до безпідставного виправдання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зазначає, що судом у вироку не надано належної оцінки показанням допитаних свідків, оскільки їх покази викладено формально та неповно, результатам проведеного аудиту, не надано оцінки матеріалам негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема, протоколам про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, з яких, на думку сторони обвинувачення, вбачається наявність попередньої змови між обвинуваченими та керівником ТОВ «АМІЛа», а взято до уваги лише показання обвинувачених. Вважає, що достовіріність показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 викликає сумнів і ці показання не слід брати до уваги, враховуючи, що зазначені свідки є працівниками ТОВ «Аміла» та зацікавлені в результатах розгляду справи.

Наголошує, що сторона обвинувачення не погоджується з висновками суду стосовно результатів аудиту діяльності Департаменту інфраструктури в частині виявлення порушень, як і з твердженнями представників цього Департаменту про відсутність заподіяної шкоди, та висновками судової будівельно - технічної і економічної експертиз якими спростовується факт заподіяння шкоди.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, і призначити покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України КК України - 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 366 КК України 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання призначити - 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 2 роки.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 , ч. 1 ст. 366 УУ України, і призначити покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України - 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік 6 місяців; за ч. 1 ст. 366 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання призначити - 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік 6 місяців місяців.

Відшкодування експертних витрат в сумі 30595,32 грн. покласти на обвинувачених солідарно рівними частинами.

Ставить питання про повторне дослідження апеляційним судом доказів: протоколу огляду місця події, а саме ділянки автомобільної дороги місцевого значення О 031590/Р-15/ - Задиби-Клюськ-/Т-03-09/Турійського району Волиснької області; протоколів НРСД щодо зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з додатками; висновку семантико-лінгвістичної експертизи за результатами дослідження змісту розмов між обвинуваченим ОСОБА_6 та директором ТОВ АМіЛА; висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3.7-17/19 від 13.12.2019 року; висновку судової економічної експертизи та висновку судової почеркознавчої експертизи.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просить скасувати вирок і визнати винними: ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27, ч.4 ст. 191 КК України з призначенням покарання 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 2 роки; ОСОБА_7 за ч.5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України з призначенням покарання - 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік 6 місяців. За ч. 1 ст. 366 КК України обвинувачених звільнити від кримінальної відповідальності за минуванням строків давності, стягнувши з них у солідарному порядку процесуальні витрати; доводи захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які вважають вирок законним, обґрунтованим і просять залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши на клопотання сторони обвинувачення часткове судове слідство шляхом повторного дослідження заявлених прокурором письмових доказів, й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

За змістом кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, як зобов`язаний перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Положення ч. 1 ст. 404 КПК України ґрунтуються на принципі римського права tantum devolutum quatum appellatum («скільки скарги - стільки рішення»). Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги.

Апеляційним судом задоволено клопотання сторони обвинувачення щодо повторного дослідження наведених в апеляційній скарзі доказів.

В ході апеляційного розгляду прокурор від клопотання про дослідження протоколу огляду місця події від 21.11.2019 року відмовився, оскільки вказаний протокол відсутній в матеріалах кримінального провадження.

Інші заявлені стороною обвинувачення докази в суді апеляційної інстанції досліджено в повному об`ємі, що не заперечується прокурором, яким клопотань про дослідження нових доказів не заявлено.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а всі сумніви щодо доведеності вини особи, згідно положень ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, тлумачаться на її користь.

За вимогами ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, про що наголошується і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку.

Сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, а всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Висновок суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, за недоведеністю у вчиненні ними кримінальних правопорушень грунтується на вимогах закону, і є належно обґрунтованим.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження та при апеляцінйому розгляді ОСОБА_6 категорично заперечив свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, і ствердив, що будь-яких недостовірних даних до акту виконаних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт не вносив. Роботи із встановлення бар`єрного огородження, дорожніх знаків та стовпчиків станом на 2018 рік підрядником повністю виконані. При цьому, зауважив, що бар`єрне огородження та дорожні знаки були закуплені підрядником ще до підписання документів про завершення будівельних робіт, що засвідчує відсутність будь-якого умислу на заволодіння майном у великих розмірах зі сторони підрядника. Наголосив, що проект на капітальний ремонт автодороги місцевого значення "Задиби-Клюськ", розроблений до 2019 року, був неякісним. Супутні роботи в нього не закладалися, а основний акцент зроблено на дорожньому покритті. Зрештою, дорожнє покриття почало нищитися вантажним транспортом сусіднього фермерського господарства, а встановлене бар`єрне огородження фактично опинилося в ямі, тому разом із підрядником було прийнято рішення його зняти та покласти на склад. Після зняття бар`єрів та дорожніх знаків складено акт передачі їх на відповідальне зберігання підряднику. У подальшому прийнято рішення укріпити узбіччя, шляхом довезення ґрунту, та повторного встановлення бар`єрного огородження і дорожніх знаків. За зиму ґрунт довезено. Крім цього, прийнято рішення про корегування проекту: підсипання узбіччя, підсилення дорожнього покриття, дорога мала піднятися на 30 см. В результаті таких дій вказане обладнання демонтувалося двічі, а встановлювалося тричі. Всі роботи виконано, об`єкт готовий до експлуатації, має всі запроектовані дорожні знаки, стовпчики та бар`єрне огородження.

Показання ОСОБА_6 обєктивно узгоджуються з показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Вказані свідки підтвердили факт виконання робіт працівниками підрядника ТОВ Аміла на ділянці дороги Задиби-Клюськ у 2018-2020 роках, зокрема, встановлення бар`єрного огородження (відбійників) і дорожніх знаків, підсипання щебня, а також виготовлення документів на демонтаж виконаних робіт, оскільки робота була виконана не якісно.

Згідно показань свідка ОСОБА_14 директора Департаменту інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації, який, як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції послідовно стверджував, що інженери технічного нагляду мають відповідні сертифікати, печатку та відповідають за все, що відбувається на будівельному майданчику. Рішення про демонтаж він вважає суто технічним, на об`єкті відбувалися зміни і це було необхідним для того, щоб не гальмувати процес. Також наголосив, що по факту капітального ремонту в Департаменті відбувався аудит, у висновку якого не було зауважень щодо завдання державі будь-яких збитків.

Факт виконання робіт з капітального ремонту автомобільної дороги місцевого значення "О 031590 /Р-15/ - Задиби - Клюськ- /Т-03-09/ км 1+000 км 12+400 (окремими ділянками) "Турійського району Волинської області за рахунок бюджетних коштів, відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, підтверджується і протоколами огляду місця події від 20.11.2019 року та від 27.12.2019 року.

Наявні в матеріалах кримінального провадження видаткові накладні ( т. 3 а.с. 115-124) підтверджують покликання сторони захисту про відсутність будь-якого наміру на розтрату державних коштів, оскільки стовпчики направляючі та дорожні знаки були придбані підрядником ТОВАміла ще до підписання акту виконаних робіт в грудні 2018 року.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції взяв до уваги показання вказаних свідків і при цьому не надав оцінки іншим письмовим доказам, які підтверджують винуватість обвинувачених, не співставивши їх з точки зору взаємозв`язку, не є переконливими.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що договір про закупівлю робіт з капітального ремонту дороги, порядок фінансування, додаткові угоди до договору, договірна ціна, план фінансування, календарний графік виконання робіт, підсумована відомість ресурсів, акти виконаних робіт та платіжні доручення про перерахунок коштів ТОВ«АМіЛа» свідчать про повне виконання робіт з капітального ремонту дороги на об`єкті та відсутність будь-яких претензій у Замовника (Департамент інфраструктури та туризму Волинської ОДА) до Виконавця (ТОВ «АМіЛа») щодо їх якості, кількості, тощо.

Сторона обвинувачення, як на один із доказів винуватості обвинувачених в якості підстави неповного виконання робіт, посилалася на висновок Волинського НДЕКЦ №3.7-17-19 від 13.12.2019 року, в якому зазначено, що загальна вартість невиконаних будівельних робіт з влаштування дорожніх знаків та бар`єрного огородження на об`єкті становить 319223,75 грн.

Однак, в матеріалах кримінального провадження наявні інші висновки судової будівельно-технічної експертизи № 8433 від 28.01.2021 року та судово-економічної експертизи № 8434 від 29.012021 року, які безпосередньо досліджені судом, які підтверджують факт повного виконання ремонтних робіт і відсутність завдання державному бюджету будь-яких збитків.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8433 від 28.01.2021 року, обсяги та вартість з виконаних робіт з будівництва на об`єкті Капітальний ремонт… в частині влаштування дорожніх знаків та бар`єрного огородження відповідають обсягам та вартості, визначеними первинною звітною документацією форми КБ-2в.

Висновком судово-економічної експертизи № 8434 від 29.012021 року, який наданий стороною захисту, встановлено, що поданими документами підтверджується документально виплата коштів Департаментом … для ТОВ Аміла по договору в частині закупівлі робіт з влаштування дорожніх знаків та бар`єрного огородження на загальну суму 319223,75 грн з врахуванням судової будівельно-технічної експертизи № 8433 від 28.01.2021 року.

Висновки експертів є вмотивованим, науково обґрунтованим, узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні і сумнівів у колегії суддів не викликають.

Наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора, які зводяться до незгоди з даними висновками щодо результатів аудиту діяльності Департаменту інфраструктури в частині відсутності виявлених порушень, були предметом перевірки в суді першої інстанції із наданням їм належної оцінки, з якою погоджується і апеляційний суд.

На переконання колегії суддів, досудове розслідування та судовий розгляд були проведені з дотриманням вимог КПК України, а докази по справі зібрано у законний спосіб.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, надані стороною захисту документи щодо демонтажу (акт передачі на зберігання дорожнього обладнання та договір тимчасового зберігання, наряди-завдання (дорожньо-будівельної машини) з надання послуг з експлуатаційного утримання дороги, згідно договору від 30.05.2019 року), підтверджують законність таких дій.

Крім того, з наданого стороною захисту витягу з Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту інфраструктури Волинської ОДА за період з 01 січня 2018 по 31 серпня 2020 №05-25/001 від 21.09.2020 року, який був отриманий на адвокатський запит, не вбачається фіксування завдання вказаному Департаменту збитків за результатами фінансово-господарських відносин із ТОВ"АМіЛа" по ремонту автомобільної дороги О031590/Р-15/ - Задиби-Клюськ-/Т-03-09/ км 1+000 12+400 (окремими ділянками).

Досліджені з ініціативи прокурора висновки судової будівельно-технічної експертизи, судової економічної експертизи також самі по собі не спростовують версії сторони захисту про частковий демонтаж бар`єрного огородження та дорожніх знаків, і не свідчать про наявність будь-яких завданих бюджету збитків.

Колегія суддів, з урахуванням наведеного, погоджується із доводами сторони захисту, що будь-кому з посадових осіб підрядника ТОВ Аміла не пред`явлено підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України за даним фактом.

Допитаний судом свідок ОСОБА_14 , який являється директором Департаменту інфраструктури Волинської ОДА, підтвердив, що за результатами ревізії у вищевказаний період товариством «АМіЛА» збитків завдано не було.

Будучи допитаною в якості представника потерпілої сторони - Департаменту інфраструктури Волинської ОДА ОСОБА_15 , заперечила завдання державі збитків в рамках даного кримінального провадження, у зв`язку з чим Департаментом було подано заяву про залишення без розгляду цивільного позову, поданого прокурором до суду в інтересах Департаменту інфраструктури Волинської ОДА.

Що ж стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі щодо ненадання оцінки матеріалам НСРД, то, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, судом першої інстанції в повному обсязі досліджені зібрані докази, в тому числі, протоколи про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з додатками, а також висновок семантико-текстуальної експертизи №54/15/6-63 від 15.04.2020 року, яка проведена Українським НДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБУ в УСБ у Волинській області з приводу дослідження об`єктивного змісту розмов, зафіксованих у стенограмах файлів за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 27.11.2019 року, які у відповідності до вимог ст. 94 КПК України оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення.

Уривики розмов осіб, зафіксовані на НСРД, досліджені в суді апеляційної інстанції, не спростовують показів виправдних ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та допитаних у справі свідків.

Висновок семантико-текстуальної експертизи №54/15/6-63 від 15.04.2020 року був об`єктом дослідження безпосередньо судом першої інстанції, який відзначив саме примітку № 3, де чітко вказано, що висновок зроблений із застосуванням експертно-лінгвістичних методів, тлумачних словників та довідкової літератури, тому потребує подальшої правової оцінки.

Колегія суддів погоджується із твердженням захисника, що даний доказ слід сприймати, як суб`єктивне сприйняття експертом почутої у телефонних розмовах інформації, а оцінку такому доказу повинен надавати суд в нарадчій кімнаті, оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі докази.

Отже, апеляційний суд приходить до переконання, що самі по собі матеріали НСРД, які містяться в матеріалах кримінального провадження, з урахуванням інших досліджених у сукупності доказів, не можуть бути покладені в основу винуватості обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_7 у пред`явлених їм обвинуваченнях.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про належність і допустимість вищенаведених письмових доказів, так як Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року, справа №728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року, справа № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).

Як свідчить судова практика, доказування досить часто ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність вини поза розумним сумнівом.

Що ж до обвинувачення ОСОБА_7 , то як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачення у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються, фактично підтверджена лише висновком судової почеркознавчої експертизи № 127 від 29.04.2020 року щодо ймовірного підписання ним акту виконаних будівельних робіт з ніби-то недостовірними даними.

Однак, слід звернути увагу, що зазначений висновок експерта не містить категоричного твердження про підписання ОСОБА_7 вказаного вище акту виконаних робіт, оскільки експерт не зміг цього встановити в процесі дослідження.

Сам ОСОБА_7 факту підписання акту не підтвердив і заперечує пред`явлене обвинувачення. Інші свідки у кримінальному провадженні також не підтверджують версії сторони обвинувачення про підписання акту ОСОБА_7 .

Доводи прокурора про зацікавленість у результатах розгляду кримінального провадження свідків, які є працівниками ТОВ «АМіЛа», що ставить під сумнів їх показання, не заслуговують на увагу, оскільки показання свідків, даних під присягою, цілком узгоджуються, як з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , так і з іншими доказами кримінального провадження, і підстав вважати їх недостовірними не вбачається.

Не є переконливими і твердження прокурора про його незгоду з висновками суду щодо результатів аудиту Департаменту інфраструктури в частині відсутності виявлених порушень, оскільки вони будь-якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України, не спростовані.

З оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виправдано у зв`язку з тим, що суду не надано достатніх доказів, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у пособництві в заволодінні чужим майном у великих розмірах через усунення перешкод, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, а також у службовому підробленні, тобто, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Виправдовуючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції з достатньою повнотою мотивував своє рішення і вірно вказав, що висунуті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не підтверджуються наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими судом доказами, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.

Згідно ч. 1, 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив усі заявлені стороною обвинувачення докази, які повторно на клопотання прокурора досліджено судом апеляційної інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті, і що конкретні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи.

Незгода прокурора з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання доказів недопустимими.

Колегія суддів, оцінюючи наявні докази у провадженні з точки зору достатності, належності та допустимості, в тому числі, повторно дослідивши на прохання сторони обвинувачення докази, та зважаючи на той факт, що інших доказів апеляційному суду не надано, вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, інкриміновані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вчинено ними, а, відтак, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, підстав для скасування якого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2