Справа №295/2772/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Житомирі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000394 від 18.04.2023 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, замінене ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.04.2024 на громадські роботи строком на 240 годин, яке на даний час невідбуто,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, перебуваючи посаді стрільця-помічника гранатометника 2 десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без відповідного дозволу командування та поважних на те причин 09.02.2023 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_2 та у подальшому під час незаконної відсутності у військовій частині НОМЕР_1 обов`язків військової служби не виконував, тим самим став на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та за відсутності поважних причин тимчасово, незаконно ухилився від військової служби, провівши час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний намір, солдат ОСОБА_4 , діючи у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, за відсутності законних підстав, в умовах воєнного стану, не одержавши дозволу відповідних командирів і начальників, за відсутності поважних причин, 09.02.2023 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та у період часу з 09.02.2023 по 31.10.2024 перебував за місцем свого мешкання.

Таким чином, у період часу з 09.02.2023 по 31.10.2024 року ОСОБА_4 перебував поза місцем несення служби та місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , обов`язки з військової служби за посадою не виконував, поза місцем служби у медичні установи України не звертався, органи військового управління, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, а також про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, а вільний від службових обов`язків час проводив на власний розсуд.

Зазначені дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 5 статті 407 КК України, як самовільне залишенні місця служби вчиненому в умовах воєнного стану, особою, зазначеною у частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам кримінального правопорушення, у вчиненому розкаявся, зазначив, що усвідомлює неправомірність своїх дій, просив суд суворо його не карати.

Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, запропонував обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням окремих письмових доказів, що характеризують особу ОСОБА_4 .

Обвинувачений підтримав думку прокурора.

Зважаючи на те, що фактичні обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав їх встановленими у судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням окремих письмових документів, які характеризують особу ОСОБА_4 .

При цьому суд переконався у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено про позбавлення права на оскарження в апеляційному порядку визнаних ними фактичних обставини справи.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши надані прокурором документи, що характеризують особу ОСОБА_4 , суд вважає, що вина останнього у вчиненні ікримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його діяння за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишенні місця служби вчиненому в умовах воєнного стану, особою, зазначеною у частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер, обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК є умисним тяжким військовим злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, неодружений, неповнолітніх дітей немає, непрацюючий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи наведене та зважаючи на безальтернативний характер санкції ч. 5 ст. 407 КК України щодо виду покарання, беручи до уваги відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, зважаючи на позицію прокурора, суд вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого достатнім буде покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у мінімальному розмірі.

Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням чи призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є неможливим, оскільки таке прямо виключається положеннями ст. ст. 69, 75 КК України у випадку засудження особи за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, оскільки обвинувачений вчинив дане кримінальне правопорушення до постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.08.2023 стосовно нього, суд на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, визначає ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.08.2023 у виді штрафу у сумі 34 000 грн, яке замінено ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова на 240 годин громадських робіт більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід у межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні, цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.08.2023 у виді штрафу у сумі 34 000 грн, яке замінено ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова на 240 годин громадських робіт, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів із дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя