Справа №463/2033/24
Провадження №1-кп/463/177/25
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна

25 червня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 27- ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2023 року за №0000098, -

в с т а н о в и в :

обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 27 - ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, затверджений 29 лютого 2024 року прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 , надійшов до Личаківського районного суду м. Львова 7 березня 2024 року.

Ухвалою суду від 7 березня 2024 року дане кримінальне провадження призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18 березня 2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

24 червня 2025 року захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - ОСОБА_5 подала до суду клопотання про скасування арешту майна, відповідно до якого просить скасувати арешт, накладений 30 жовтня 2023 року відповідно до ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова на: нерухоме майно у виді квартири, загальною площею 61,2 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки TOYOTA моделі «Yaris», ДНЗ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , 2012 р.в., які належать на праві приватної власності обвинуваченій ОСОБА_8 .

Подане клопотання мотивує тим, що 30 жовтня 2023 року ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна у виді квартири, загальною площею 61.2 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки TOYOTA моделі «Yaris», ДНЗ BC7948IC, НОМЕР_2 , 2012 р.в., які належать на праві приватної власності обвинуваченій ОСОБА_8 . Із мотивувальної частини ухвали суду вбачається, що судом встановлено правові підстави для накладення арешту на майно для обмеження права власності враховуючи те, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 358 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна, та те, що у разі визнання її винною вищевказане майно підлягає конфіскації. На даний час, досудове розслідування завершено і обвинувальний акт в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 перебуває на розгляді в суді. Зазначає, що обвинувачена ОСОБА_8 є власницею арештованого майна, вказана квартира належить їй на праві приватної власності і є місцем постійного проживання, іншого житла в її володінні немає. Тривалий час обвинувачена позбавлена права володіти та розпоряджатися власністю, що на їх думку порушує її конституційні права. Оскільки квартира є арештованою, обвинувачена, яка на даний час є вагітною, після народження дитини не зможе здійснити реєстрацію новонародженої дитини за місцем проживання матері. Крім того, з моменту оголошення підозри, яка на думку захисту є необгрунтованою, пройшло багато часу, справа тривалий час розслідувалася органами досудового розслідування, також справа перебуває на розгляді в суді і судове слідство ще буде тривати невизначений час, оскільки для доведення невинуватості обвинуваченої ОСОБА_8 в інкримінованих їй органами досудового розслідування злочинів, необхідно в повній мірі та обсязі дослідити всі докази та допитати свідків. Вказує, що згідно з чинним законодавством батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження, законом передбачена адміністративна відповідальність за допущення проживання осіб без реєстрації на своїй житлоплощі, у зв`язку з цим батьки, які не прописали свою дитину, ризикують заплатити штраф за відсутність прописки новонародженого. Вважає, що виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення та тривалість досудового та судового розслідування, підстави для подальшого арешту, як квартири так і транспортного засобу відсутні.

В судовому засіданні 25 червня 2025 року захисник ОСОБА_5 та її підзахисна обвинувачена ОСОБА_8 подане клопотання про скасування арешту майна підтримала з мотивів, викладених у такому, просила його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_8 клопотання її захисника також підтримала, просила його задовольнити та скасувати арешт.

Прокурор в судовому засіданні клопотання захисника про скасування арешту майна заперечив та в задоволенні такого просив відмовити.

Інші захисники та обвинувачені клопотання захисника підтримали.

Заслухавши думку учасників судового засідання, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що Львівським районним управлінням поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000098 від 22 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2023 року у справі №463/9260/23, провадження №1-кс/463/7949/23, в межах вказаного кримінального провадження було накладено арешт на об`єкт нерухомого майна у виді квартири, загальною площею 61,2 м2, що за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «Toyota» моделі «Yaris», номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , 2012 року випуску, які належать на праві приватної власності підозрюваній ОСОБА_8 .

При цьому зі змісту вказаної вище ухвали вбачається, що в межах вказаного кримінального провадження 18 жовтня 2023 року підозрюваній ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної картки транспортного засобу встановлено, що підозрюваній ОСОБА_8 належить на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна у виді квартири, загальною площею 61,2 м2, що за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «Toyota» моделі «Yaris», номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , 2012 року випуску.

Слідчий суддя вказав, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. За ч.ч. 2, 5 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання. В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Зважаючи на вищенаведене та з урахуванням виниклої в межах досудового розслідування кримінального провадження необхідності щодо вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а також враховуючи те, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК України, згідно з санкцією якої до майна підозрюваного може бути застосована конфіскація майна, слідчий суддя вважав обгрунтованими покликання слідчого на виниклу необхідність у накладенні арешту на майно, та прийшов до висновку про задоволення клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме: у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

У відповідності до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Також відповідно до ч. 4 даної статті Кодексу суд вирішує питання про скасування арешту майна одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

При цьому згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Також статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Як вбачається з клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_8 про скасування арешту, остання мотивує його зокрема тим, що на її думку в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба у зв`язку з необгрунтованістю пред`явленого обвинувачення та тривалістю судового розслідування. Вважає, що подальше існування арешту майна порушує права її підзахисної зокрема у зв`язку з неможливістю в подальшому зареєструвати місце проживання новонародженої дитини за її місцем проживання.

Водночас, відповідно до підпункту 1 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування), що стосуються заборони декларування/реєстрації місця проживання (перебування) у такому житлі, або перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань (у разі відсутності письмової згоди відповідного іпотекодержателя або довірчого власника на декларування/реєстрацію місця проживання).

Зі змісту вказаного положення вбачається, що підставою для відмови у реєстрації місця проживання дитини у житлі є не будь-які наявні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про обтяження щодо такого житла, а саме відомості про наявність заборони декларування/реєстрації місця проживання (перебування) у такому житлі.

При цьому судовий розгляд кримінального провадження, у якому було накладено арешт майна та в якому щодо ОСОБА_8 в подальшому було складено обвинувальний акт, що перебуває на розгляді суду, на даний час триває, тривалість судового розгляду обґрунтовується здійсненням такого щодо трьох обвинувачених, на даний час судом здійснюється дослідження доказів, при цьому, з врахування мети накладення арешту, потреба в подальшому застосуванні арешту вказаного майна не відпала.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням того, що судовий розгляд кримінального провадження на даний час триває, обставини, які стали підставами для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, не змінилися, арешт накладено обґрунтовано, доказів того, що відпала потреба в арешті майна, чи такий арешт накладено необґрунтовано, стороною захисту суду не надано, а тому суд приходить до переконання, що в задоволенні клопотань про скасування арешту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 174, 371, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1