УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року

м. Київ

справа № 646/9090/23

провадження № 51 - 1406 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Харківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року щодо нього,

встановив:

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 115 ч. 2 п. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Вироком Харківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року залишено без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та задоволено апеляційну скаргу прокурора. Вирок місцевого суду скасовано в частині призначення покарання та ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_4 призначено покарання за ст. 115 ч. 2 п. 4 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років, а в решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вироку апеляційного суду в касаційному порядку.

Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення

її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, допущені судом при його винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Так, в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судових рішень, не наводить доводи на обґрунтування цього відповідно до положень ст. 438 ч. 1, статей 412 - 414 КПК України.

Згідно зі ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений вказує на допущені, на його думку, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Також, засуджений у мотивувальній частині касаційної скарги вказує на те, що його дії підлягають перекваліфікації, проте не конкретизує в чому саме він вбачає протиправність своїх дій та якій кваліфікації, на його думку, підлягає вчинене ним діяння.

У поданій касаційній скарзі засуджений також не зазначає в чому полягає незаконність вироку апеляційного суду в силу ст. 420 КПК України, які конкретно порушення закону, на його думку, було допущено цим судом. При цьому не вказує і які доводи його апеляційної скарги в порядку ст. 419 КПК України суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Відповідно до приписів ст. 427 ч. 2 п. 5 КПК України у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Такі вимоги касаційної скарги мають узгоджуватися з повноваженнями касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених ст. 436 КПК України, та відповідати наведеним у ній обґрунтуванням. Відповідно до норми цієї статті, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, проте така вимога не узгоджується зі змістом касаційної скарги, де він, оскаржуючи вироку апеляційного суду, вказує і на незаконність вироку місцевого суду, не наводячи обґрунтування цього. За таких обставин, в касаційній скарзі з врахуванням вимог ст. 438 ч. 1 КПК України необхідно навести відповідно до вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України обґрунтування незаконності вироку суду та уточнити її вимоги згідно зі ст. 436 КПК України.

Відповідно до ст. 427 ч. 3 КПК України якщо особа не бажає брати участі

у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.

Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання

про відкриття касаційного провадження.

Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху.

Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3