Провадження № 1-кс/361/1691/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001730 від 06 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, такому, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2025 року слідчий слідчого відділу Броварського РУП ГУНП в Київський області звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що існують ризики, передбачені статтею п.п. 1, 3 та 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування підозрюваного від слідства та/або суду, також загроза його незаконного впливу на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні, а також ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання, зазначив про достатність даних для обґрунтованої підозри причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними матеріалами у межах кримінального провадження, а саме протоколами проведення слідчих дій. Прокурор зауважив про можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки він підозрюється у нетяжкому злочині, однак покарання за його вчинення повинно бути призначено реально, а не з випробуванням. Більш того наголосив, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків для зміни ними показань, наданих на досудовому слідстві, оскільки знає їх данні. Прокурор також зазначив, що підозрюваний може перешкодити досудовому слідству іншим чином, зокрема незаконним впливом на осіб, які ще не були допитані, як свідки. Також прокурор зауважив, що відносно підозрюваного у травні 2025 року був складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння. Однак, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став і продовжив вчиняти правопорушення. Наголосила, що підозрюваний у стані алкогольного сп`яніння порушив ПДР та спричинив ДТП внаслідок якого малолітній дівчинці завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості. З перелічених підстав прокурор просив задовольнити клопотання.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання, зауважив, що підозрюваний повністю визнає вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро кається та сприяє слідству в установлені всіх фактичних обставин справи, а також намагається контактувати з батьками потерпілою для того щоб відшкодувати завдану ним шкоду. Захисник зауважив, що ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, зокрема, постійне місце проживання, дружину, та двох дітей, які мінімізують ризик його переховування від правосуддя. Також підозрюваний є учасником бойових дій, особою з інвалідністю другої групи внаслідок війни, раніше не судимий що підтверджується відповідними документами. Захисник просив суд врахувати, що ОСОБА_4 наразі повністю визнає свою вину у вчиненому злочині, допомагає слідству, а тому йому не має жодного сенсу незаконно впливати на свідків або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім цього, підозрюваний потребує регулярного лікування в медичних закладах, оскільки не має однієї нирки, у зв`язку з чим йому встановлена інвалідність. За таких обставин захисник просила обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід аніж цілодобовий домашній арешт.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, щодо заявленого клопотання, дослідивши долучені сторонами докази констатує таке.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, які перелічені в цій статті.

Частини 1, 2 ст. 181 КПК України передбачають, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з частиною 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На стадії проведення досудового слідства слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів, у тому числі запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Отже, суд повинен оцінити чи існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06 вересня 2025 року близько 18 години 41 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Lexus» моделі «GX 470» реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись по вулиці Лісна від вулиці Ювілейна в напрямку до вулиці Стогнія що в межах села Княжичі, Броварського району, Київської області, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п. 1.5 та п.п. б) п. 2.3 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі Правила дорожнього руху України), яким передбачено, що « Водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції»; «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», рухаючись по вищевказаній вулиці, під час виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості, не дотримався безпечного інтервалу, чим порушив п. 12.3 та п. 13. 1 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу», внаслідок чого допустив наїзд керованого ним автомобіля марки «Lexus» моделі «GX 470» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 яка йшла по краю проїжджої частини в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому медіального виростка правої плечової кістки, забою м`яких тканин в ділянці правого ліктьового суглобу, забою м`яких тканин в ділянці правого колінного суглобу. Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 1.5, п.п. 2.3, п. 12.1. та 13.1 Правил дорожнього руху України, перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Відтак, ОСОБА_4 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

06 вересня 2025 року, відомості про вчинення даного кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001730, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

06 вересня 2025 року ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України о 23 год. 30 хв. затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

07 вересня 2025 року згідно ст. ст. 42, 278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Суд вважає, що станом на дату розгляду клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такий висновок суду підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, протоколами допитів свідків та протоколом допиту підозрюваного. Отже, перелічені докази є вагомими та об`єктивно пов`язують підозрюваного з інкримінованим злочином, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість підозри.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 карається позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років та є нетяжким злочином згідно зі ст. 12 КК України. Разом з тим, відповідно до положень ст. 75 КК України застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням є неможливим за вчинення інкримінованого підозрюваному злочину. Тому, тяжкість покарання і загроза його реального відбування, на переконання слідчого судді, може бути фактором, який зумовить переховування підозрюваного від слідства та/або суду. Наявність стійких соціальних зв`язків у ОСОБА_4 а також, що підозрюваний раніше не судимий не спростовує наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст 177 КПК України.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст.23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на основі показань, які суд безпосередньо досліджував під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Підозрюваний може бути обізнаний з даними осіб, які є свідками у цьому кримінальному провадженні. Відтак, існує ризик, що у разі не обрання підозрюваному запобіжного заходу з покладенням певних обов`язків він зможе безперешкодно незаконно психологічно або економічно намагатися впливати на цих осіб з метою зміни показань наданих на стадії досудового розслідування.

Разом з тим, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, зокрема (буде переховуватись чи незаконно впливати), однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, суд вважає, що ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України належним чином не обґрунтований та не доведений прокурором. Зокрема, не конкретизовані свідки, які ще не допитані слідством і причин, які об`єктивно перешкоджали здійснити ці слідчі дії. Більш того, обґрунтування цього ризику за своєю суттю зводиться до доведення ризику визначеному п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

З наведеного, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, наявність ризиків п. п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутність можливості не обирати жодного запобіжного заходу слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Особисте зобов`язання, на думку суду, не може бути застосовано до ОСОБА_4 для запобігання ризикам переховування та незаконного впливу на свідків з огляду на імовірність реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі в разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення і можливої обізнаності підозрюванного з даними свідків. Особи, які хочуть взяти підозрюваного на особисту поруку відсутні, що унеможливлює застосування відповідного запобіжного заходу. Щодо застави, то на переконання суду такий захід буде недостатнім для запобігання переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду. Отже, суд погоджується с думкою прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, зокрема, постійне місце проживання, дружину, та двох дітей на утриманні. Більш того, підозрюваний є учасником бойових дій, особою з інвалідністю другої групи внаслідок війни, раніше не судимий що підтверджується відповідними документами. Відтак, застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту є недоцільним, оскільки перебування на такому запобіжному заході фактично позбавить його можливості покидати помешкання та лікуватися у медичних закладах у разі загострення стану з яким пов`язана його інвалідність. До того ж, суд вважає непереконливими з огляду на презумпцію невинуватості, доводи прокурора, що підозрюваний скоїв у травні 2025 правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки постанови суду, якою його притягнуто до відповідальності за це порушення до матеріалів клопотання не долучено. Також суд враховує, що ОСОБА_4 критично ставиться до свого вчинку, попередньо визнає вину, бажаю відшкодовувати завдану потерпілій шкоду. Відтак, домашній арешт у певний період доби, а саме: з 22 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв. наступного дня, здатен запобігти переліченим вище ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у цьому провадженні. З наведеного, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Отже, слідчий суддя покладає на ОСОБА_4 такі обов`язки: заборонити залишати в період часу з 22 години до 05 години наступної доби місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не відлучатися за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; заборонити спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 194, 196, 309, 331, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Обрати у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001730 від 06 вересня 2025 року підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, з 22 години до 05 години наступної доби без застосування електронних засобів контролю за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, а саме по 09 листопада 2025 року включно.

Негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_4 з під варти в залі суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) заборонити залишати в період часу з 22 години до 05 години наступної доби місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) зобов`язати прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

3) не відлучатися за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

4) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

5) заборонити спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

6) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити підозрюваному його обов`язки та наслідки їх невиконання. Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

У разі не виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічній час доби покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подано апеляційні скарги до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено о 15 год. 00 хв. 12 вересня 2025 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1