Справа № 643/9426/20
Провадження № 1-кп/643/36/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005982 від 04.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, -

у с т а н о в и в :

Згідно з ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 лютого 2023 року, задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0005982 від 04.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 286 КК України, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, направлено з Октябрського районного суду м. Полтави до Московського районного суду м. Харкова для його розгляду по суті.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями Московського районного суду м. Харкова від 07.03.2023 визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2023 року призначено підготовче судове засідання у вказаному вище кримінальному провадженні на 23 березня 2023 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005982 від 04.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, у відкритому судовому засіданні на 30 березня 2023 року.

Прокурор у судовому засіданні 29 квітня 2025 року звернулася до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України. Наводячи доводи в обґрунтування клопотання, зазначила, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків, просила продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів стосовно обвинуваченого.

В обґрунтування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, на наявність яких прокурор посилалася в поданому клопотанні, зазначила, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаних з незаконним обігом небезпечних психотропних та наркотичних речовин. Перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Зазначила, що ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він раніше вже притягався до кримінальної відповідальності за злочин у сфері обігу наркотичних засобів. Крім того, посилалася, що ОСОБА_4 офіційно непрацевлаштований, законних джерел отримання заробітку не має, не володіє міцними соціальними зв`язками, що негативно впливає на його репутацію та свідчить про стійкий злочинний асоціальний настрій. Зазначила, що ОСОБА_4 може впливати на свідків з метою змусити їх відмовитися від раніше наданих показів щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Підсумовуючи наведене, прокурор вважала, що є достатні дані вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, адже жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Зазначив, що ризики, на які посилається прокурор в обґрунтування заявленого клопотання, є недоведеними. Посилався, що свідки, на яких за твердженням прокурора може вплинути ОСОБА_4 , в даному кримінальному проваджені вже допитані. Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду є необґрунтованим, позаяк в Україні введено воєнний стан, мають місце перевірки документів, відтак ОСОБА_4 буде обмежений у пересуванні територією міста Харкова. Крім того, посилався, що відомості про кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 містяться у відповідних базах даних, до яких мають доступ поліцейські. Зазначив, що ОСОБА_4 має двох дітей, в матеріалах справи містяться копії свідоцтва про народження, та матір, а непрацевлаштований він позаяк вже тривалий час перебуває в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор». Зазначив, що ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеною особою, має стійкі соціальні зв`язки. Просив змінити запобіжний захід ОСОБА_4 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який. Зазначив, що його матір проживає на тимчасово окупованій території, а співмешканка та дочка мешкають у м. Харкові, але адресу він не пам`ятає.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши доводи клопотання, суд доходить висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2020 стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, встановлений строк дії ухвали до 23 травня 2020 року.

У подальшому ухвалами Московського районного суду м. Харкова та Харківського апеляційного суду строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 неодноразово продовжувався на шістдесят днів, востаннє до 08 травня 2025 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 08 травня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше, як це закріплено положеннями ст. 177 КПК України.

Обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу унормовані вимогами ст. 178 КПК України, зокрема, ними визначені тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зав`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, санкція ч. 3 ст. 307 КК України позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років, ч. 3 ст. 307 КК України- у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, тяжкість злочинів, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зав`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

З огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується - у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, враховуючи те, що дії ОСОБА_4 , за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого та особливо тяжкого злочинів, вчинених у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим.

Водночас, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні, як на це посилаються в судовому засіданні обвинувачений та його захисник, позаяк родичі обвинуваченого перебувають на тимчасово окупованій території України. Щодо посилань сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_4 має співмешканку та дочку, які проживають у м. Харкові, то суд їх відхиляє, позаяк жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано.

Беручи до уваги тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 5 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Євпропейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, стороною захисту не надано. Підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які б зменшували ризики у даному кримінальному провадженні, відсутні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Разом з тим, суд не погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки на даний час у даному кримінальному провадженні всі свідки обвинувачення допитані.

Наведені вище обставини у сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197 КПК України суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 27 червня 2025 року включно.

Установити строк дії ухвали до 27 червня 2025 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 01 травня 2025 року.

Суддя : ОСОБА_1