Справа № 497/2229/25
Провадження № 1-кс/497/753/25
УХВАЛА

04.09.2025 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання, в м.Болград, клопотання слідчого відділення №2 СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 від 29.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2025 року слідчий відділення №2 СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся засобами поштового зв`язку "Нова пошта" (експрес-накладна №5447 від 01.09.2025), до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000513 від 29.08.2025 року.

З клопотання вбачається, що г рупою слідчих слідчого відділу Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000513 від 29.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, за фактом організації невстановленою особою незаконного переправлення осіб через державний кордон України поза межами пункту пропуску, з корисливих мотивів.

28.08.2025 року на околиці с-ща Бессарабське Болградського району Одеської області співробітниками ДПСУ було зупинено автомобіль ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в салоні якого перебували громадяни України: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленими особами мали намір незаконно перетнути державний кордон України.

З показів наданих ОСОБА_6 встановлено, що останній проживає один за вказаною адресою. Його родина - колишня дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 мешкають у Республіці Польща. Має дружину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . На теперішній час офіційно не працевлаштований. Близько року тому у нього виник намір виїхати за межі України поза пунктом пропуску. У липні 2025 року через мобільний телефон з ним зв`язалась невідома особа, яка запропонувала допомогу у незаконному перетині державного кордону за винагороду у сумі 10 000 доларів США, що мали бути передані після потрапляння до Республіки Молдова. Наприкінці липня 2025 року за вказівкою невідомих осіб він прибув до м. Одеса, де був розміщений у квартирі. Протягом приблизно двох тижнів отримував телефонні дзвінки від різних невідомих номерів з інструкціями щодо подальших дій. Надалі його декілька разів перевозили різні невстановлені особи на автомобілях різних марок, у тому числі Mercedes Vito, Hyundai, ВАЗ 2108, розміщували в квартирах та готелях м. Одеси та м. Білгород-Дністровський. 28.08.2025 року ОСОБА_6 разом з іншими особами було доставлено в м. Арциз Болградського району Одеської області, а згодом перевезено у напрямку с-ща Бессарабське. При під`їзді до населеного пункту автомобіль було зупинено співробітниками Державної прикордонної служби України, після чого його доставили до прикордонного підрозділу, де було складено адміністративні матеріали та викликано працівників поліції.

При огляді місця події на зазначеній ділянці місцевості поряд з вищевказаними особами виявлено транспортний засіб марки ВАЗ, моделі 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який в подальшому вилучений, з метою збереження його в якості речового доказу, який є знаряддям злочину.

Під час проведення допитів в якості свідків всіх вищевказаних осіб отримані свідчення про те, що на вилученому слідством транспортному засобі вони повинні були переправитись через державний кордон України поза межами встановлених прикордонних пунктів пропуску, однак їх дії були викриті працівниками прикордонної служби.

У подальшому, 29.08.2025 свідком ОСОБА_6 слідчому був наданий письмовий дозвіл на огляд належного йому мобільного телефону марки Iphone моделі 12 в корпусі синього кольору, IMEI 1 НОМЕР_2 , IMEI 2 НОМЕР_3 , в який влаштована сім-картка мобільного оператора зв`язку Vodafone НОМЕР_4 , який в період часу з 18:00 по 18:30 години оглянутий та тимчасово вилучений, оскільки існує можливість введення ОСОБА_6 в оману органів досудового розслідування та спеціальне приховання інформації стосовно осіб, які причетні до вчинення даного правопорушення.

29.08.2025 постановою слідчого вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон, визнаний речовим доказом та залучений до матеріалів кримінального провадження.

Вилучений мобільний телефон необхідний слідству для встановлення усіх осіб, причетних до скоєння даного протиправного діяння, зафіксувати усі наявні в ньому відомості з залученням спеціалістів, що зможуть надати технічну допомогу при детальному огляді цього телефону, а його повернення призведе до видалення всієї інформації ОСОБА_6 у разі наявності в ньому відомостей про його причетність в тому числі, що унеможливить подальше її відновлення у разі видалення, що негативно вплине на досудове розслідування, а тому є необхідність у накладанні на нього арешту, з метою збереження в якості речового доказу, тому з метою забезпечення його збереження слідчий звертається з цім клопотанням.

Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, на адресу суду надіслав заяву про розгляд клопотання без його участі (а.с.20).

Власник тимчасово вилученого майна - ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, надав слідчому заяву, в якій не заперечує проти задоволення клопотання та просить це питання розглянути без його участі.

Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов висновку щодо задоволення клопотання, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

В судовому засіданні встановлено, що 28.08.2025 на околиці с-ща Бессарабське Болградського району Одеської області співробітниками ДПСУ було зупинено автомобіль ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в салоні якого перебували громадяни України: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленими особами мали намір незаконно перетнути державний кордон України (ЄО 4903 від 28.08.2025).

Вказані відомості 29.08.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 за правовою кваліфікацією ч.3 ст. 332 КК України.

З протоколу добровільної видачі майна від 29.08.2025 року судом встановлено, що в цей день ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції належний йому мобільний телефон. Постановою слідчого відділення №2 ОСОБА_3 від 29.08.2025 року вище зазначене майно належне ОСОБА_6 визнані речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Слідчим доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, буде використано, як доказ у кримінальному провадженні.

Оцінивши обставини визначені ст.ст.132,170 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим і підлягає задоволенню, так як вищезазначене майно, є речовим доказом у кримінальному правопорушенні, та вважає необхідним застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вилученого майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132,170-173,395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділення №2 СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000513 від 29.08.2025 року, що було добровільно видано 29.08.2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працівникам поліції, а саме на:

- мобільний телефон марки Iphone моделі 12 в корпусі синього кольору, IMEI 1 НОМЕР_2 , IMEI 2 НОМЕР_3 , в який влаштована сім-картка мобільного оператора зв`язку Vodafone НОМЕР_4 ;

позбавивши власника права на відчуження, розпорядження та користування ними.

Місцем зберігання мобільного телефону визначити камеру зберігання речових доказів при відділенні поліції №2 Болградського РВП ГУНП в Одеській області.

Виконання ухвали та відповідальність за збереження вилучено майна покласти на слідчого відділення №2 СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1