Дата документу 20.05.2025
Справа № 334/2649/25
Провадження № 1-кс/334/1272/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000347 від 18.02.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2, ч.3 ст.368 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000347 від 18.02.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Обґрунтовуючи підстави звернення до слідчого судді захисником зазначено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000347 від 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2, ч.3 ст.368 КК України.

04 квітня 2025 року о 10:33 годині в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 , як особу, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

04 квітня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2025 було проведено обшук за місцем проживання громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого серед іншого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки iPhone 15 Pro, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в якому знаходиться сім картка стільникового зв`язку мобільного оператора «ВФ Україна» НОМЕР_3 , в полімерному чохлі зеленого кольору, який належить ОСОБА_5 ; мобільний телефон марки «Samsung», з сім карткою мобільного оператора «лайфселл» на якій наявні написи виготовлені заводом виробником, imei: НОМЕР_4 в корпусі чорного кольору, який належить який належить ОСОБА_6 ; мобільний телефон Realme, іmei НОМЕР_5 , іmei 2: НОМЕР_6 , в корпусі темно-сірого кольору; один з`ємний флеш накопичувач по типу USB (Ladger Plus новий).

Також захисником зазначено, що під час затримання ОСОБА_4 , в ході особистого обшуку, серед іншого було виявлено і вилучено 1) зв`язка з 3 (трьох) ключей із брилком у формі пінгвіна, зв`язка з двох ключей, зв`язка з трьох ключей, один ключ, один механічний ключ від автомобіля чорного кольору з пошкодженням, два ключі автомобільні з брелком від автомобіля, які належать ОСОБА_4

10.04.2025 захисник звернувся з клопотанням до слідчого про огляд вилучених мобільних телефонів, оскільки володільці вказаних мобільних телефонів добровільно бажають надати код-паролі від своїх телефонів і дають згоду на їх огляд.

17.04.2025 року був складений протокол огляду мобільного телефону iPhone 15 Pro, який належить ОСОБА_7

18.04.2025 року, був складений протокол огляду мобільного телефону «Samsung», який належить ОСОБА_6

19.04.2025 року був складений протокол огляду мобільного телефону «Realme», який належить ОСОБА_6 .

Флеш-накопичувач по типу USB (Ladger Plus) є новим, та будь-якої інформації не містить, який належить ОСОБА_4 .

Захисник вважає, що вказані предмети вже оглянуті, тому подальше застосування арешту вказаного майна відпала. А вилученя вказаних ключей обмежують право користування особистими приміщеннями, автомобілем і гаражем. З моменту вилучення вказаних ключей пройшло більше 1 місяца, тобто у слідства було достатньо часу для вироблення копії ключей, тому вважаю що в подальшому застосуванні арешту вказаного майна відпала потреба (п.2 ч.1 ст.174 КПК України).

Просила суд скасувати арешт вищевказаного майна на підставі п.2 ч.1 ст.174 КПК України.

У судове засідання захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 не з`явилася, письмово звернулася до суду з клопотанням про розгляд питання про скасування арешту на майно без її участі та участі ОСОБА_4 . На задоволенні клопотання наполягають та просять суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Прокурор у судове засідання не з`явилася. Про день та час розгляду клопотання була повідомлена своєчасно. Ві прокурора до суду надійшло клопотання про слухання справи за відсутністю прокурора. Питання щодо доцільності зняття арешту вирішити на розсуд суду.

У відповідності до ч.1 ст.107 КПК України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому, підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

У той же час, оцінюючи наведені заявниками доводи, слідчий суддя знаходить їх переконливими, оскільки вони доводять наявність підстав для скасування рішення слідчого судді про накладення арешту.

Стороною обвинувачення гр.. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, яке відповідно до ч.6 ст.12 КК України належить до тяжких злочинів.

Зазначені вище обставини та докази, які були додані до клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_4 , доводили підстави для його задоволення та у подальшому для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13 липня 1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

Європейським судом з прав людини у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

У справі "Свіргунець проти України" ЄСПЛ навів висновки про те, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Власник майна ініціюючи перед слідчим суддею питання щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а саме, звернувшись до слідчого судді з даним клопотанням, має обґрунтовані підстави, вважати, що такий спосіб захисту його прав є належним.

Об`єктом судового контролю слідчого судді, серед іншого, є оцінка того, чи відповідні процесуальні дії не мають характер надмірного втручання у право власності володільця майна.

З аналізу зазначених вище норм процесуального законодавства вбачається, що навіть якщо ухвалою слідчого судді про обшук надано дозвіл на вилучення певного майна, яке у подальшому було арештоване, це не може бути перешкодою для перевірки наявності підстав для обмеження власника майна у його конституційному праві володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

У цій ситуації, не можна залишити поза увагою і те, що застосовуючи відповідні обмеження, орган досудового розслідування, повинен перевірити і довести те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, чого у даній справі належним чином зроблено не було, адже слідчому судді не надано переконливих доказів на підтвердження того, що таке майно має доказове значення у кримінальному провадженні і у разі задоволення клопотання заявника таке майно буде втрачено.

Наведене, за переконанням слідчого судді, не може бути залишено без належної процедури судового контролю, зокрема в частині наявності законних підстав для обмеження права власності, який гарантовано статтею 16 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», серед іншого, Суд прийшов до висновку про те, що верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Наведена справа стосувалася оцінки питання втручання у приватне життя, а отже таку позицію можна вважати дотичною і до питання вилучення майна у кримінальному провадженні, тобто мирного володіння таким майном.

Норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, вказують на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, ухвалюючи рішення за клопотанням враховую, що до особи яка є власником або володільцем майна, має бути застосована належна правова процедура.

В ході розгляду клопотання даних про те, що арештоване майно має незаконне походження не здобуто.

Проте, судом оглянуті долучені захисником письмові докази, з яких вбачається, що 17.04.2025 року був складений протокол огляду мобільного телефону iPhone 15 Pro, який належить ОСОБА_7

18.04.2025 року, був складений протокол огляду мобільного телефону «Samsung», який належить ОСОБА_6

19.04.2025 року був складений протокол огляду мобільного телефону «Realme», який належить ОСОБА_6 .

Флеш-накопичувач по типу USB (Ladger Plus) є новим, та будь-якої інформації не містить, який належить ОСОБА_4 .

Стосовно вилучення ключей, суд погоджується з позицією захисника підозрюваного, що відповідне вилучення, обмежує право користування особи особистими приміщеннями, автомобілем та гаражем.

Отже, судом враховано, що у кримінальному провадженні має існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, у тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи. Ця вимога виражається у понятті "справедливого балансу", який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, слідчий суддя приходить до висновку, що подальше обмеження власників, у даному випадку гр.. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у праві використання належного їм майна, суперечить наведеним положенням Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на наведене, дотримуючись засад кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканності права власності, слідчий суддя прийшов до переконання, що немає потреби і надалі обмежувати власника майна та користувача в користуванні цим майном, продовження арешту майна може спричинити збитки інтересам останнього, оскільки на даний час у кримінальному провадженні проведено всі необхідні слідчі дії, для яких був потрібен вказаний транспортний засіб, а тому підстав для подальшого збереження арешту в частині заборони користування мобільними телефонами, ключами та флеш накопичувачем немає, в зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000347 від 18.02.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2, ч.3 ст.368 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2025 у кримінальному провадженні № 0000347 від 18.02.2025 ( ЄУН № 334/2649/25, Провадження № 1-кс/334/948/25), а саме: мобільного телефону марки iPhone 15 Pro, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в якому знаходиться сім картка стільникового зв`язку мобільного оператора «ВФ Україна» НОМЕР_3 , в полімерному чохлі зеленого кольору; Мобільного телефону марки «Samsung», з сім карткою мобільного оператора «лайфселл» на якій наявні написи виготовлені заводом виробником, imei: НОМЕР_4 в корпусі чорного кольору; мобільного телефону Realme, іmei НОМЕР_5 , іmei 2: НОМЕР_6 , в корпусі темно-сірого кольору; одного з`ємного флеш накопичувача по типу USB.

Скасувати арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2025 у кримінальному провадженні № 0000347 від 18.02.2025 ( ЄУН № 334/2649/25, Провадження № 1-кс/334/948/25), а саме: зв`язки з 3 (трьох) ключей із брилком у формі пінгвіна, зв`язки з двох ключей, зв`язки з трьох ключей, одного ключа, одного механічного ключа від автомобіля чорного кольору з пошкодженням, двох ключей автомобільних з брелком від автомобіля.

Зобов`язати Слідче управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області повернути їх особі, у якої вони були вилучені.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1