ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1558/25 Справа № 205/8391/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0002932 від 12.09.2019, №0000748 від 16.03.2020, №0003760 від 02.12.2019, №0000342 від 05.02.2020, №0000034 від 11.01.2024 та №0000219 від 16.02.2023, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: - 30.07.2017 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Звільнився 07.06.2019 з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям призначеного покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Озеряни Полтавської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: - 04.11.2022 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

На підставі положень статей 49, 106, 74 КК звільнено ОСОБА_8 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 106 КК України.

- за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2022, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

У строк відбування покарання за цим вироком зарахувано ОСОБА_8 частково відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року, починаючи з 16 травня 2021 року по день набрання вироком законної сили.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення дорівнює один день позбавлення волі, з 14 березня 2023 року по день набрання цим вироком законної сили.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_8 12.09.2019 близько 10 годин 00 хвилин перебував біля гаражів, які розташовані по вулиці Велика Діївська, 62г в м. Дніпро. В цей час в нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на вчинення відкритого викрадення майна ОСОБА_12 .

Так, ОСОБА_8 близько 10 годин 10 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, відкрито, керуючись корисливим мотивом, знаходячись біля гаражів, які розташовані по вулиці Велика Діївська, 62г в м. Дніпро, наблизився до ОСОБА_12 , після чого за допомогою ривка своєю рукою вихопив сумку чорного кольору із написом «Адідас», вартість якої складає 428 гривень, яку потерпіла утримувала правою рукою, всередині якої знаходилось: зв`язка ключів, які матеріальної цінності не становлять, мобільний телефон «Нокіа 105» вартість якого складає 125 гривень та жіночий гаманець червоного кольору «Emporio Valentini», вартість якого складає 723 гривні, всередині якого знаходилися грошові кошти в сумі 262 гривні, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1538 гривень.

Після чого, ОСОБА_8 утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення кримінального правопорушення намагався втекти, але останнього було затримано свідком ОСОБА_13

Таким чином, ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки неподалік від місця вчинення злочину, його було затримано свідком ОСОБА_13 .

Крім цього, ОСОБА_8 в період часу з 21.00 годин 28.11.2019 до 18.00 годин 01.12.2019 (більш точний час встановити не видалось можливим), знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_3 , де в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на проникненням у інше володіння особи, а саме до приміщення сараю, що розташовано на території домоволодіння АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, із корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнута до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_14 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_3 , тим самим незаконно проник на територію вищевказаного домоволодіння, чим порушив недоторканість іншого володіння ОСОБА_14 .

Крім того, ОСОБА_8 в період часу з 22.30 год. 15.03.2020 до 08.00 год. 16.03.2020 (більш точний час встановити не видалось можливим), знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_4 , де в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, а саме до приміщення сараю, що розташований на території домоволодіння АДРЕСА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, із корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони с таємними для оточуючих, ОСОБА_8 переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_4 , тим самим незаконно проник на територію вищевказаного домоволодіння. Після чого таємно, шляхом вільного доступу, проник до сараю, що є сховищем, звідки, повторно таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_15 , а саме: велосипед «Hiland Ardis», рама червоного кольору вартість якого становить 5655 грн., велосипед з рамою чорного кольору, вартість якого становить 770 грн.

Після чого ОСОБА_8 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зник розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 6425 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 в період часу з 22.30 год. 22.03.2020 до 10.00 год. 23.03.2020 (більш точний час встановити не видалось можливим), знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_5 , де в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, а саме до приміщення гаражу, що розташований на території домоволодіння АДРЕСА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, із корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_8 переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_5 , тим самим незаконно проник на територію вищевказаного домоволодіння. Після чого таємно, шляхом вільного доступу проник до гаражу, що є сховищем, звідки, повторно таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_16 , а саме: велосипед «Winner Panda 150 sl» з рамою жовтого кольору вартість якого становить 5742 грн., болгараку «Фортуна», вартість якої становить 629 грн 25 коп.

Після чого ОСОБА_8 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зник розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 6371 грн. 25 коп.

Крім того, ОСОБА_8 , у невстановлений час та місці вступив у попередню змову з ОСОБА_7 , на проникнення у інше володіння особи.

Так, ОСОБА_8 04.02.2020 близько 15.40 год., знаходячись близько домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , разом з ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом направленим на проникнення у інше володіння особи, порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнута до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_17 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що їх дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненими, що за ними ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу без подолання перешкод, проникли на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_17 , чим порушили недоторканість іншого володіння останнього.

Також, ОСОБА_7 , 11.01.2021 приблизно о 01 годин 00 хвилин (більш точний час не встановлено), знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_7 , де в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадання чужого майна, поєднане з проникненням у житло.

Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи умисно, з корисливих мотивів, приблизно о 01 годині 00 хвилин 11.01.2021, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_7 , проникнувши таким чином на територію домоволодіння. Надалі шляхом розбиття, скла вікна проник до будинку АДРЕСА_7 , де виявив майно, що належить ОСОБА_18 , а саме ноутбук Lenovo IdeaPad 320-15ISK (80XHD1RRA).

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_7 доводячи свій злочинний умисел до кінця, взяв ноутбук Lenovo IdeaPad 320-15ISK. Після чого з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном на власний розсуд, завдавши своїми противоправними діями майнову шкоду ОСОБА_18 у сумі 8 239 гривень 20 копійок.

Крім зазначеного, ОСОБА_7 14.02.2023 близько 22 години 00 хвилини знаходився на АДРЕСА_1 , де побачив, що на території домоволодіння АДРЕСА_2 не горить світло, визначивши для себе, що мешканці даного домоволодіння відсутні. В цей момент у ОСОБА_7 раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану.

14.02.2023 близько 22 години 00 хвилини ОСОБА_7 , реалізуючи свій кримінально - протиправний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, переліз через паркан, яким огороджена територія домоволодіння. Після цього, знаходячись на території домоволодіння, ОСОБА_7 , шляхом розбиття скла вікна, проник через нього до приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де постійно проживає ОСОБА_19 .

Знаходячись в приміщенні вказаного будинку, ОСОБА_7 визначив об`єктом свого кримінально - протиправного посягання телевізор марки «Samsung» моделі «UE49MU6450U», серійний номер: 0BT63LEJA00146Z, сірого кольору, вартість якого, складає 10925,00 гривень, що належить ОСОБА_19 .

Продовжуючи реалізувати свій кримінально - протиправний умисел, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 12 години 30 хвилин 14.02.2023 року по 16 годин 00 хвилин 15.02.2023, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, взяв вказаний телевізор марки «Samsung» моделі «UE49MU6450U», що належить ОСОБА_20 , та утримуючи його при собі, через розбите скло вікна, покинув приміщення будинку, тобто, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Після цього, ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми злочинними діями потерпілій ОСОБА_19 майнову шкоду в сумі 10925,00 гривень.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_7 вказує на неправильність кваліфікації його дії з ч. 1 ст. 162 КК України та вважає, що вони мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. Поряд із цим, обвинувачений зазначає, що йому було відмовлено у виклику та допиті свідків, які могли б підтвердити його непричетність у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому, ОСОБА_7 зауважує, що на місці вчинення злочину не було знайдено відбитків пальців. Окрім наведеного, останній зазначає, що його не було допитано судом. Серед іншого, обвинувачений вказує на те, що його було впізнано за фотокарткою попри те, що він не ухилився від слідства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 вказує на неправильність кваліфікації його дії з ч. 1 ст. 162 КК України та вважає, що вони мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від поданої ним апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_8 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, суд розглянув в порядку ст. 349 КПК України.

З урахуванням наведених обставин, беручи до уваги відмову ОСОБА_8 від апеляційної скарги, колегія суддів перевіряє лише законність та обґрунтованість висновків суду в частині доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та зміни правової кваліфікації вчиненого ним у співучасті з ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_19 , яка вказала на те, що повернувшись додому 14 лютого 2023 року, побачила розбите вікно в залі, побиті горщики з квітами, розкидану землю, в той час як вхідні двері були зачинені, та виявила відсутність телевізору, який знаходився в кімнаті померлого сина. Крім телевізору у неї також зникли пилосмок, акумулятори та зарядна станція до нього, пульти від телевізору та тв-приставки, ліхтарик, жіночі чоботи, пляжний матрац, тв-тюнер, сигналізація та камери до неї, кондиціонер та інше майно. Свідок повідомила, що домоволодіня огороджене парканом та відкривається хвірткою, але на момент її приходу хвіртка була відкрита, а сам дім був знеживлений, тому сигналізація не спрацювала. Окрім того, свідок зазначила, що обвинуваченого ОСОБА_7 вона бачила незадовго до викрадення її майна, а також зазначила, що під час огляду місця події були виявлені та вилучені сліди пальців рук, а під слідчого експерименту ОСОБА_7 розказував та показував як і де він викрав телевізор;

- показаннями свідка ОСОБА_21 - працівника ломбарду, який засвідчив, що ОСОБА_7 приносив йому телевізор Самсунг та отримав за нього гроші, а також повідомив, що в ломбарді здійснюється відеофіксація;

- протоколом огляду місця події від 15.02.2023, з фототаблицею до нього, яким зафіксовано огляд домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено два сліди пальців рук, які відкопійовані на 2 липкі стрічки та два сліди низу взуття, які були відкопійовані на 1 темну дактилоплівку та 1 світлу дактилоплівку;

- висновком судової товарознавчої експертизи №1092 від 08.03.2023, відповідно до якого ринкова вартість телевізора «Samsung» моделі «UE40MU6450U» складає 10 925 гривень;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.03.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 15.02.2023 здала в ломбард телевізор Самсунг;

- протоколом огляду від 07.03.2023, яким зафіксовано огляд відеозапису з ломбарду за 15.02.2023, на якому містяться відомості про те, як особа о 08:31 принесла в ломбард телевізор, здала його в ломбард та о 08:39 отримавши грошові кошти залишила приміщення ломбарду;

- протоколом огляду від 08.03.2023, яким зафіксовано огляд приміщення ломбарду за адресою: АДРЕСА_8 , під час якого виявлено та вилучено телевізор «Samsung» моделі «UE40MU6450U» та договір надання фінансового кредиту під заставу №DP-99/72465/0 від 05.02.2023 на ім`я ОСОБА_7 ;

- висновком судової трасологічної експертизи №СЕ-19/104-23/10342-Д від 13.03.2023, відповідно до якого два сліди пальців рук, вилучені 15.03.2023 в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 належать особі, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 30.03.2023 з фототаблицею до нього, під час проведення якого останній розказав та показав місце, спосіб та механізм викрадення майна потерпілої.

Надаючи оцінку цим доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що викрадений у потерпілої ОСОБА_19 телевізор «Samsung» було виявлено та вилучено у ломбарді. При цьому, протоколом огляду підтверджується, що договір про надання фінансового кредиту під заставу було укладено саме з обвинуваченим, що також узгоджується з протоколом огляду відеозапису з камер відеоспостереження, показаннями працівника ломбарду ОСОБА_21 та протоколом впізнання за участю останнього. Окрім того, на місці вчинення злочину було виявлено відбитки пальців рук, які згідно з висновком експертизи належать обвинуваченому, а сам ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту за його участю розказав та показав місце, спосіб та механізм викрадення майна потерпілої.

З урахуванням наведених обставин, які на думку суду є беззаперечним підтвердженням винуватості обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що на місці вчинення злочину не було виявлено відбитків пальців, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать протоколу огляду місця події від 15.02.2023, а також показанням потерпілої, яка також засвідчила факт їх вилучення.

Поряд із цим, не є обґрунтованими на думку суду й посилання обвинуваченого на безпідставне проведення його впізнання за фотокарткою замість особистого. Суд звертає увагу на те, що вимогами ч. 6 ст. 228 КПК України встановлено, що впізнання за фотознімками може бути проведено за необхідності. При цьому, жодних обмежень щодо проведення цієї слідчої дії у вказаному порядку за умови встановлення особи обвинуваченого кримінальний процесуальний закон не містить.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що суд не здійснив його допит, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються технічним записом судового засідання, під час якого обвинувачений лише повністю заперечував свою причетність у вчиненні вказаного злочину та жодних інших обставин суду не повідомив.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не допитав свідків, показання яких мають істотне значення для справи, суд розцінює критично. Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений хоча і порушує питання неповноти судового розгляду, проте не посилається при цьому на конкретних осіб та обставини, які останні можуть підтвердити чи спростувати, а також не заявляє клопотання про їх допит.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для визнання судового розгляду неповним, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, та вважає доводи обвинуваченого лише способом захисту.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при зміні правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_7 у співучасті з ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, яким могло бути спричинено збитки потерпілому ОСОБА_17 у розмірі 703,39 грн., кваліфіковано органом досудового розслідування як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, скоєного повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст.51 КУпАП, відповідно до яких збільшено розмір суми збитків для настання кримінальної відповідальності за ст.185 КК України, оскільки розмір завданої майнової шкоди, має перевищувати 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Враховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2020 році, становить 2102 грн.

Отже, розмір збитків, які могло бути спричинено потерпілому ОСОБА_17 , є меншим за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність.

Зважаючи на вказані обставини прокурором під час судового розгляду було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного вироку, у задоволенні цього клопотання судом було відмовлено з мотивів наявності у діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки проникнення у сховище та кваліфіковано дії обвинувачених за ч. 1 ст. 162 КК України, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Так, ч. 1 ст. 162 КК України передбачає відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

З матеріалів провадження вбачається, що обставина проникнення до сховища за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_17 обвинуваченими була визнана та не заперечувалась.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, дійшла висновку, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3 тис. НМ або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Отже, з огляду на те, що обвинуваченому ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, яке пов`язано з проникненням у сховище, а також враховуючи, що вартість викраденого майна не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, дії обвинувачених у даному випадку правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,

колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4