Справа № 930/623/22
Провадження №11-кп/801/466/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу з доповненням прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 24 січня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2021 за №0000316 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Монастирок Немирівського району Вінницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, освіта незакінчена вища, непрацевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

28.11.2021 близько 16:40 год. ОСОБА_7 , маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Jeep» моделі «Grand Cherokee» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по чистому дорожньому покритті по вул. Соборна в напрямку вул. Горького у м. Немирів Вінницького району Вінницької області, на відрізку автодороги, що розташована неподалік будинку № 104, порушив Правила дорожнього руху України, а саме: будучи неуважним, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечно, не впорався із керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21093» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до комунального некомерційного підприємства «Немирівська міська лікарня» Немирівської міської ради Вінницької області.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 16 від 14.02.2022, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми: перелому пірамідок правої та лівої скроневих кісток, переломів стінок основної пазухи з переходом на дно турецького сідла, забою головного мозку, перелом латеральної стінки гайморової пазухи, закритого перелому нижньої щелепи в області кула справа та зліва зі зміщенням уламків, закритого перелому правої ключиці, закритого перелому лівої плечової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, повного травматичного розриву променевого нерва лівого плеча, закритого перелому обох кісток лівого передпліччя в середній третині. Дані ушкодження виникли від дії тупого, твердого предмета, можливо 28.11.2021 під час дорожньо-транспортної пригоди.

Відкрита черепно-мозкова травма з переломами пірамідки обох скроневих кісток та стінок основної пазухи з переходом на дно турецького сідла, забою головного мозку, являються за ознакою небезпечними для життя, а тому дана сполучна травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/102-22/2417-ІТ від 09.03.2022, в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки «Jeep» моделі «Grand Cherokee» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 , з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 10.1. правил дорожнього руху України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 11.3 правил дорожнього руху України: «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу».

В даній ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля марки «Jeep» моделі «Grand Cherokee» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України перебуває в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Прокурор Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, просив вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 24.01.2024 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню та застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років.

Початок строку відбування основного покарання рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, залишити без розгляду.

У решті вирок залишити без змін.

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до ст. 76 ч.1 п. 1, 2 КК України покладено на засудженого наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування шкоди заподіяної злочином відмовлено у повному обсязі.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню в загальній сумі 3604 (три тисячі сто шістсот чотири) гривні 02 коп. стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави (отримувач коштів ГУК у Вінницькій області/м. Немирів/24060300; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0002796; код класифікації доходів бюджету: 24060300).

Арешт накладений ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 01.12.2021 на речові докази скасовано.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

- автомобіль марки "ВАЗ" моделі «21093» із реєстраційним номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 , жителю с. Селевінці, Вінницького району, Вінницької області, який зберігається на арешт майданчику ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, за адресою: м. Немирів, вул. Горького, 8, а також свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , яке зберігається в матеріалах кримінального провадження повернуто потерпілому ОСОБА_11 ;

- автомобіль марки «Jeep» моделі «Grand Cherokee» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , жителю с. Монастирок, Вінницького району, який зберігається на арешт майданчику ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, за адресою: м.Немирів, вул. Горького, 8 повернуто обвинуваченому ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями прокурора мотивовано тим, що суд при судовому розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286-1 КК України вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни правової кваліфікації інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення з

ч. 2 ст. 286-1 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Зокрема, судом вказано, що стороною обвинувачення, поза розумним сумнівом, не доведено вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Судом визнано недопустимими докази: постанову прокурора

ОСОБА_12 від 28.11.2021 про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, протокол отримання в ОСОБА_7 біологічних зразків для експертизи від 28.11.2021 та висновок судово-токсикологічної експертизи № 3418 від 09.12.2021.

Суд першої інстанції вказував на те, що надана суду захисником ксерокопія постанови прокурора без номера кримінального провадження та дати реєстрації, не може слугувати доказом відсутності у ній будь-яких даних.

Крім того, протокол отримання у ОСОБА_7 біологічних зразків для експертизи від 28.11.2021, складений у межах досудового розслідування, що підтверджується показами свідка ОСОБА_13 .

Зазначає, що відібрання біологічних зразків без понятих не вказує на порушення вимог КПК України, відібрання біологічних зразків відбувалося на підставі постанови прокурора та без стороннього примусу, а тому відібрання у особи заяви про відібрання таких зразків не є обов`язковим.

Щодо твердження суду про відсутність добровільної згоди, то у даному випадку у разі якщо б ОСОБА_7 не погодився добровільно надати біологічні зразки, іншим чином на той момент відібрати їх у нього не було б можливим, окрім як звернення до слідчого судді місцевого суду з клопотанням про примусове відібрання зразків. А оскільки до останнього не було застосовано ні психологічного ні фізичного насильства, що підтверджується відсутністю будь-яких заяв від нього з даного приводу, відібрання зразків відбувалося добровільно.

Крім того, оскільки відібрання зразків відбувалося на підставі постанови прокурора, відібрання в особи заяви про добровільне надання зразків не передбачено чинним КПК України.

З огляду на викладене, постанова прокурора ОСОБА_12 від 28.11.2021 про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, протокол отримання в ОСОБА_7 біологічних зразків для експертизи від 28.11.2021 та висновок судово-токсикологічної експертизи № 3418 від 09.12.2021, є допустимими та належними доказами.

Також прокурор вважає, що цивільний позов потерпілого суд мав би залишити без розгляду, оскільки про це просив потерпілий у зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим завданої шкоди.

Натомість суд залишив поза увагою вказане, а також положення ч.5 ст.128 КПК України та ст. 257 ЦПК України.

Окрім того, прокурор у поданих доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не повністю врахував те, що останній вчинив тяжке кримінальне правопорушення.

Також суд безпідставно визнав пом`якшуючою обставиною визнання вини, фактично ототожнивши її із щирим каяттям, не врахувавши при цьому те, що обвинувачений свою вину визнав частково, оскільки не погодився з правовою кваліфікацією його дій, тобто намагався зменшити свою провину.

Судом не враховано особу обвинуваченого, який він ніде не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, не одружений та немає на своєму утриманні дітей. Щодо відсутності у потерпілого до нього претензій матеріального характеру, то вказана обставина не свідчить про те, що вчинене кримінальне правопорушення втратило свою суспільну небезпеку, тому прокурор вважає, що ОСОБА_7 заслуговує на призначення йому більш суворого покарання.

Також прокурор зазначає, що в мотивувальній частині вироку стосовно ОСОБА_7 судом у порушення п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України не сформульовано обвинувачення, яке б відповідало правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними порушеннями вимог ст. 374 КПК України та тягне за собою скасування вироку.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу з доповненнями прокурора, захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечили щодо задоволення поданої прокурором апеляційної скарги з доповненнями, просили оскаржуваний вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Приймаючи рішення у даному провадженні, суд вірно дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні ДТП, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Суд врахував показання ОСОБА_7 , який свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково лише щодо скоєння дорожньо-транспортної пригоди, однак не визнав вини в частині правової кваліфікації його діяння, щодо перебування під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння, потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_14 та дав оцінку в сукупності з письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.11.2021 із доданими план-схемою місця ДТП та фото таблицею, відповідно до якого відбулося зіткнення двох легкових автомобілів ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_2 , та Jeep Grand Cherokee, д.н.з. НОМЕР_1 , а також зафіксовано сліди наявні на місці події та вилучені із місця події речові докази;

- висновком експерта №3417 за результатами проведення судово-медичної експертизи крові від 09.12.2021,відповідно до якої наявність метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів, а також похідних барбітурової кислоти, алкалоїдів групи опію, похідних 1,4 бензодіазепіну, фенотіазіну, фенілалкіламіну, тетрагідроканабінолу у крові ОСОБА_10 не виявлено;

- висновком експерта №СЕ 19/102-21/17258-ІТ від 22.12.2021 за результатами проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів, відповідно до якого на момент експертного огляду гальмівна система, рульове керування автомобіля «Jeep Grand Cherokee» державний номер НОМЕР_1 знаходиться у працездатному стані. У деталях та вузлах гальмівної системи, рульового керування автомобіля «Jeep Grand Cherokee» державний номер НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено. На момент експертного огляду гальмівна система автомобіля «ВАЗ - 21093» державний номер НОМЕР_2 знаходиться в технічно несправному та непрацездатному стані. Рульове керування знаходиться у працездатному стані. У деталях та вузлах гальмівної системи, рульового керування автомобіля «ВАЗ - 21093» державний номер НОМЕР_2 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено. Виявлені несправності гальмівної системи, рульового керування автомобіля «ВАЗ - 21093» державний номер НОМЕР_2 виникли в процесі розвитку ДТП;

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/17300-АВ від 14.12.2021 за результатами проведення судової автотоварознавчої ексепертизи, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику легкового автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21093» із реєстраційним номером НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, станом на 08.12.2021 становив 33453 грн;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 15.12.2021 із доданою план схемою;

- висновком судово-медичної експертизи № 16 від 14.02.2022, відповідно до якого у ОСОБА_10 мало місце ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми: перелому пірамідок правої та лівої скроневих кісток, переломів стінок основної пазухи з переходом на дно турецького сідла, забою головного мозку, перелом латеральної стінки гайморової пазухи, закритого перелому нижньої щелепи в області кула справа та зліва зі зміщенням уламків, закритого перелому правої ключиці, закритого перелому лівої плечової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, повного травматичного розриву променевого нерва лівого плеча, закритого перелому обох кісток лівого передпліччя в середній третині. Дані ушкодження виникли від дії тупого, твердого предмета, можливо 28.11.2021 під час дорожньо-транспортної пригоди. В зв`язку з тим, що відкрита черепно-мозкова травма з переломами пірамідки обох скроневих кісток та стінок основної пазухи з переходом на дно турецького сідла, забою головного мозку, являються за ознакою небезпечними для життя, а тому дана сполучна травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень;

- висновком експерта № СЕ-19/102-22/2417-ІТ від 09.03.2022, за результатами проведення судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи. Відповідно до якої: зіткнення автомобіля «Jeep Grand Cherokee» державний номер НОМЕР_1 та автомобіля «ВАЗ 21093» державний номер НОМЕР_2 відбулось в м. Немирів по вул. Соборна, в межах умовної смуги руху в напрямку до м. Іллінці, перед початком подряпини асфальтного покриття, позначеного на схемі ДТП від 28.11.2021 під № 3; в заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля «Jeep Grand Cherokee» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1., 11.3 Правил дорожнього руху; в заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Jeep Grand Cherokee» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку, щодо доцільності перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст. 286-1 КК України на ч.2 ст. 286 КК України, оскільки беззаперечно встановив, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не було доведено вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, тому викладена в обвинувальному акті кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286-1 КК України не знайшла свого підтвердження.

Обвинувачений ОСОБА_7 вирок не оскаржував, що свідчить про його згоду з висновками суду щодо доведеності його вини у вчиненні ДТП.

Перевіривши рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду щодо недоведеності вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного спяніння не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом дано невірну оцінку доказам всупереч вимог ст. 94 КПК України, має місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Судом визнано недопустимими докази: постанову прокурора ОСОБА_12 від 28.11.2021 про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, протокол отримання в ОСОБА_7 біологічних зразків для експертизи від 28.11.2021 та висновок судово-токсикологічної експертизи № 3418 від 09.12.2021 та прийнято рішення про недоведеність вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 31.08.2022 року (справа № 756/10030/17, провадження №13-3 кс22) у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

Під час апеляційного розгляду досліджено наступні докази:

- постанову прокурора від 28.11.2021 року про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, відповідно до якої прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_12 постановлено відібрати кров у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с.Монастирок Вінницького району у двадцятиграмовий шприц для призначення токсикологічної експертизи, відібрати кров у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 жителя с. Селевінці, Вінницького району у двадцятиграмовий шприц для призначення токсикологічної експертизи;

- протокол отримання в ОСОБА_7 біологічних зразків для експертизи від 28.11.2021 відповідно до якого на підставі постанови прокурора від 28.11.2025 року у ОСОБА_7 відібрано з вени лівої руки;

- висновок судово-токсикологічної експертизи № 3418 від 09.12.2021 року відповідно до якого при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_7 методом газово-рідинною хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 2,7%, наявність метилого спирту, а також пропілового, бутилого, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено, наявність в крові похідних барбітурової кислоти, алкалодіїв групи опію, похідних 1,4 бензодіазепіну, фенотіазіну та фенілолкіламіну, а також тетрагідраканабінолу не виявлено.

Перевіривши та проаналізувавши зазначені докази у відповідності до положень ст. 87 КПК України, суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції.

Змінивши правову кваліфікацію, суд вийшов за межі висунутого обвинувачення.

Безпосереднє дослідження судом апеляційної інстанції постанови прокурора від 28.11.2021 року вказує, що доводи суду першої інстанції не відповідають дійсності, оскільки в дослідженому документі зазначений номер кримінального провадження №0000316 та дата 28.11.2021 року.

Номер кримінального провадження присвоюється після підтвердження реєстрації.

Постанова прокурора від 28.11.2021 року про відібрання біологічних зразків , відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування оскарженню не підлягала, однак скарга на неї могла бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України.

З вказаною постановою було ознайомлено сторону захисту на стадії досудового розслідування при відкритті матеріалів кримінального провадження.

Проте, стороною захисту скарга на постанову в підготовчому провадженні не подавалася, а отже вказана постанова являється чинною, законною та обґрунтованою.

Згідно постанови про призначення групи прокурорів заступника керівника Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_15 від 28.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000316 від 28.11.2021 року до складу групи прокурорів входив прокурор ОСОБА_12 .

Зазначене свідчить про те,що при винесенні постанови від 28.11.2021 року про відібрання біологічних зразків дотримано вимог КПК України.

Визнаючи недопустимими докази, суд першої інстанції звернув увагу на витяг з ЄРДР відомості про ДТП за участі автомобіля марки «Jeep» моделі «Grand Cherokee» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21093» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 були зареєстровані 28.11.2021 року о 19:52 год.

Суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол отримання в ОСОБА_7 біологічних зразків для експертизи від 28.11.2021, оскільки відповідно до журналу реєстрації амбулаторних хворих відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП «Немирівська міська лікарня» Немирівської міської ради Вінницької області, згідно запису № 5503 від 28.11.2021 о 19:20 год було відібрано кров у ОСОБА_7 , тобто до внесення відомостей до ЄРДР (19:52 год).

З вказаною позицією суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 214 КПК досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

За приписами ч. 3 ст. 214 КПК здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже законодавець пов`язує початок досудового розслідування із моментом внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як убачається з даних витягу із ЄРДР, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК, за результатами ДТП за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , унаслідок якої водій іншого автомобіля ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження і був госпіталізований у лікарню, внесено до ЄРДР 28 листопада 2021 року о 19:08.

Висновки суду першої інстанції про відбирання біологічних зразків у ОСОБА_7 до початку досудового розслідування, пов`язавши цей момент із часом реєстрації кримінального провадження в ЄРДР, а не з часом внесення до нього відомостей за повідомленням про кримінальне правопорушення суперечить вимогам частин 2, 3 ст. 214 КПК та свідчить про формальний підхід до розуміння вимог закону.

Процесуальні дії, спрямовані на відбирання біологічних зразків у ОСОБА_7 , вчинені у межах цього кримінального провадження після початку досудового розслідування у ньому, який слід пов`язувати з часом 19:08, коли було внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Після цього о 19:20 ОСОБА_7 було доставлено до лікувального закладу, а о 19:55 складено протокол про отримання біологічних зразків для експертизи.

У цей же день о 19:52 кримінальне провадження було зареєстроване в ЄРДР із присвоєнням номера 0000316.

Те, що під час відібрання біологічних зразків для експертизи дотримано вимог КПК підтверджується показами свідка ОСОБА_13 , яка під час судового розгляду пояснювала , що вона працює медсестрою у КНП «Немирівська міська лікарня», де у листопаді 2021 року відбирала кров у ОСОБА_7 .. Приблизно через 30 хв. після того як доставили ОСОБА_7 , вона відібрала у нього кров на підставі постанови прокурора. Будь-якого примусу до останнього застосовано не було.

Враховуючи покази свідка ОСОБА_13 , про те що кров у ОСОБА_7 відібрана приблизно через 30 хв. після його реєстрації (час реєстрації 19:20 год), час що зазначений в протоколі отримання біологічних зразків для експертизи (19:55 год) відповідає дійсності.

Висновки суду першої інстанції, що кров у ОСОБА_7 було відібрано до внесення відомостей до ЄРДР є необгрунтованими, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки внесено відомості до ЄРДР 19:08 і з цього моменту згідно ч.2 ст. 214 КПК України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що процесуальне рішення про відібрання біологічних зразків, та протоколи відібрання таких зразків не є самостійним доказом у кримінальному провадженні відповідно до ст. 84 та 99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або їх груп. Такі процесуальні документи можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності.

Проаналізувавши висновки суду першої інстанції щодо недопустимості доказів перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння суд апеляційної інстанції звертає увагу,що судом першої інстанції невраховано Інструкцію «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735» відповідно до п. 8 розділу І цієї Інструкції в разі скоєння ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Тобто згідно із вимогами зазначеного нормативного документу огляд водіїв учасників дорожньо-транспортної пригоди є обов`язковим і ця процедура не є такою слідчою дією, як освідування особи у розумінні ст. 241 КПК, що регулює порядок освідування особи, та ст. 245 цього Кодексу, яка вказує на необхідність дотримання вимог зазначеної статті в ході отримання біологічних зразків. Відповідну практику правозастосування сформував у своїх постановах Верховний Суд (справи №№ 601/1929/13-к, 678/1495/17, 730/52/22).

Згідно з пунктами 10, 13, 14 розділу ІІІ Інструкції зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів у закладі охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

У вказаному кримінальному провадженні відбирання біологічних зразків (крові) для експертизи у ОСОБА_7 було здійснено у порядку ст. 245 КПК на підставі постанови прокурора від 28.11.2021, про що слідчим складено відповідний протокол.

Відповідно до постанови Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14.07.2020 по справі № 318/1411/18 вказано, що відповідно до положень ч. 3 ст. 245 КПК України відібрання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими ст. 241 цього Кодексу. А у частинах 2-5 ст. 231 КПК України закріплені положення, за якими визначаються спеціальні порядок та умови проведення освідування особи. Проте, положення самої ст. 241 КПК України не містять вимоги щодо обов`язкової участі понятих при проведенні освідування особи.

Водночас у ч. 7 ст. 223 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи, за винятком застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

При цьому ВС зазначив, що, з одного боку, порядок проведення освідування особи регламентовано не лише однією ст. 241 КПК України, але й загальними нормами

ст. 223 КПК України, якими визначено загальні умови та правила проведення слідчих (розшукових) дій, статтями 103107 КПК України, які присвячені порядку фіксування процесуальних дій під час кримінального провадження, тощо. Однак, з іншого боку, у ч. 3 ст. 245 КПК України міститься відсилка лише на правила ст. 241 КПК України, а не на порядок проведення освідування особи в цілому.

Тобто у цьому випадку згадане положення ч. 3 ст. 245 КПК України за способом викладення є відсильною нормою і містить відсилку виключно на правила ст. 241 КПК України, без прив`язки до інших норм, якими регламентовано порядок проведення освідування особи, у тому числі й приписів ч. 7 ст. 223 КПК України.

Натомість у ч. 3 ст. 245 КПК України містяться відповідні гарантії, встановлені законодавцем саме для відбирання біологічних зразків у особи: у разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

До того ж, відібрання біологічних зразків у особи не відноситься до так званих неповторюваних процесуальних дій і за потреби може проводитись повторно стільки разів, скільки це буде потрібно.

А тому відбирання біологічних зразків у особи без участі понятих не вказує на порушення як вимог ч. 3 ст. 245 і ст. 241 КПК України у їх взаємозв`язку, так і приписів ч. 7 ст. 223 КПК України.

За таких обставин, відібрання у ОСОБА_7 біологічних зразків для проведення експертизи без участі понятих не вказує на порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Оскільки відібрання зразків у ОСОБА_7 відбувалося на підставі постанови прокурора від 28.11.2021 року, відібрання в особи заяви про добровільне надання зразків не передбачено чинним КПК України.

Крім того, до ОСОБА_7 не було застосовано ні психологічного ні фізичного насильства, що підтверджується відсутністю будь-яких заяв від нього з даного приводу, відібрання зразків відбувалося добровільно.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає постанову прокурора ОСОБА_12 від 28.11.2021 про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, протокол отримання в ОСОБА_7 біологічних зразків для експертизи від 28.11.2021 допустимим та належним доказом .

Оскільки, за обставин даного кримінального провадження проведення огляду учасників ДТП на стан сп`яніння, який передбачає відбирання біологічних зразків, було обов`язковим відповідно до вимог нормативного акту, жодні права ОСОБА_7 у ході відбирання біологічних зразків порушено не було.

Згідно висновку експерта №3418 за результатами проведення судово-медичної експертизи крові від 09.12.2021,відповідно до якої у крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт у концентраціх 2,7 ‰. Наявність метилового, пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів, а також похідних барбітурової кислоти, алкалоїдів групи опію, похідних 1,4 бензодіазепіну, фенотіазіну, фенілалкіламіну, тетрагідроканабінолу у крові ОСОБА_7 не виявлено.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання недопустимими доказів та застосування концепції «плодів отруєного дерева», оскільки підстави, передбачені ст. 87 КПК України відсутні.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду щодо недоведеності вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження

Проаналізувавши докази у даному провадженні у сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч.2 ст. 286-1 на ч.2 ст. 286 КК України.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у даному провадженні постановою Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.02.2025 року Верховний Суд фактично висловив свою позицію щодо відсутності підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.286-1 на ч.2 ст. 286 КК України.

Сукупність перевірених та оцінених з точки зору належності, допустимості, достовірності доказів вказує на доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, незастосування закону, який підлягає застосувнню.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про порушення ст. 374 КПК України.

Згідно ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Немирівський районний суд Вінницької області не виклав у вироку від 24.01.2024 стосовно ОСОБА_7 формулювання обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України, хоча визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України.

Натомість викладено суть обвинувачення за ч.2 ст. 286-1 КК України.

У мотивувальній частині вироку стосовно ОСОБА_7 судом у порушення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України не сформульовано обвинувачення, яке б відповідало правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що є істотним порушенням КПК України згідно положень ст. 412 КПК України.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через мякість є слушними, належним чином обгрунтованими.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності у суду обґрунтованих підстав дійти висновку, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався та неправильно застосував ст. 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч.2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком .

Згідно роз`яснень викладених Постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 15.06.2023 ( справа № 170/667/21, провадження № 51-2473км22 ) щодо засудження особи за ст.286-1 КК України вчинення дорожньої транспортної пригоди водієм, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння, унеможливлює звільнення його від призначеного покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК, оскільки зазначеною статтею передбачена заборона у її застосуванні, призначення за ч. 2 ст. 286-1 КК покарання із застосуванням положень ст. 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Правилами дорожнього руху України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, через це уникнення обвинуваченим справедливого покарання негативно вплине й на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності Суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.

Саме через вибіркову безкарність водіїв, які порушують Правила дорожнього руху, смертність та травматизм на дорогах України залишаються невиправдано високими, а відповідально ставляться до додержання вказаних правил вкрай мала частина водіїв.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призвело до невідповідності покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд апеляційної інстанції у відповідності з положеннями ст.50, ст.65 КК України, керуючись розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує те, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 відноситься згідно ст. 12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що згідно характеристики за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно непрацевлаштований, думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив призначити покарання обвинуваченому пов`язане з реальним позбавленням волі, те, що потерпілому шкоду відшкодовано, про що останній вказував у заяві поданій суду першої інстанції, та вважає за доцільне визначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286-1 КК України, що буде відповідати принципам законності, обґрунтованості, індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Крім того, суд першої інстанції вирішуючи поданий потерпілим ОСОБА_10 цивільний позов про відшкодування шкоди заподіяної злочином, невірно дійшов до висновку про відмову в його задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно матеріалів судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 просив суд залишити цивільний позов без розгляду у зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим ОСОБА_7 завданої шкоди, що підтверджується заявою від 05.09.2023 року.

Враховуючи, що статтею 129 КПК України неврегульовано питання залишення позову без розгляду, суд повинен був керуватися ст. 257 ЦПК України, та відповідно мав би прийняти рішення про залишення цивільного позову потерпілого без розгляду.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 414,420, 615 КПК України, суд апеляційної інстанції

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 24.01.2024 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню та застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості

Ухвалити новий вирок.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.

Початок строку відбування основного покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку суду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування шкоди заподіяної злочином - залишити без розгляду

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4