Провадження №1-кс/127/9245/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, що вилучене в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000314 від 17.08.2023, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України та фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням, яке погоджене з прокурором ОСОБА_8 про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивоване тим, що у проваджені слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження №0000314 від 17.08.2023, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України та фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, в ході здійснення якого виникла необхідність в накладенні арешту на майно, яке вилучене 17.07.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав, однак зазначив, що доказів обставин причетності вилучених в ході обшуку грошових коштів у сумі 69 200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США до незаконної діяльності ОСОБА_7 не здобуто, адже кошти відшукано в спальні ОСОБА_4 в її сейфі, що знаходиться у її шафі. Також стверджує, що ОСОБА_9 , під час обшуку одразу зазначила, що кошти належать їй та виручені від продажу квартири та транспортного засобу, які належали їй на праві власності. Окрім цього слідчим зазначено, що грошові кошти у сумі 69 200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США у кримінальному провадженні речовим доказом не визнано, оскільки доказами не підтверджено їх походження від злочинної діяльності фігуранта по справі.

Представники ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , заперечували щодо задоволення клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 69 200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США, з підстав того, що зазначені грошові кошти є особистою приватною власністю ОСОБА_4 та мають законне джерело походження, на підтвердження зазначеного було долучено копії договорів купівлі-продажу.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала думку своїх представників. Зазначивши, що зі своїм колишнім чоловіком вона розлучилась ще у лютому 2019 року. В них окремі бюджети та побут. Станом на час обшуку квартири її колишній чоловік з нею не проживав, однак тимчасово перебував у квартирі, оскільки після розлучення вони зберегли нормальні відносини, та спілкуються з приводу двох спільних дітей. У зв`язку з поганим станом її здоров`я, та запланованою операцією, її колишній чоловік тимчасово перебував у неї та здійснював за нею догляд. Кошти, що вилучено слідчим в ході обшуку в її сейфі, що перебуває у шафі в її кімнаті належать особисто їй, про що у неї є відповідні докази, та про що вона одразу зазначила слідчому під час обшуку. Просила не накладати арешт на її особисті кошти. Проти задоволення решти вимог клопотання не заперечувала. Походження інших вилучених речей та коштів, що належать її колишньому чоловіку їй невідоме.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене, судовий розгляд здійснювався з фіксацією судового засідання технічними засобами.

З матеріалів справи вбачається, що у проваджені слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження №0000314 від 17.08.2023, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України та фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 після здійснення російськими військами окупації території Автономної Республіки Крим, прийняв рішення про отримання в порушення законодавства України громадянства Російської Федерації та ведення підприємницької діяльності на окупованих територіях України та Росії спільно з найманим працівником громадянкою України ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами.

З вказаною метою 08.12.2014 ОСОБА_7 зареєструвався відповідно до вимог Російського законодавства як індивідуальний підприємець у сфері оптової торгівлі кавою, чаєм, какао і прянощами (ОГРНИП 02742 от 08.12.2014, ИНН 21).

Також, з метою провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, 24.06.2014 відповідно до вимог російського законодавства ОСОБА_7 подав заявку про реєстрацію торгового знаку продукції власного підприємства «Крымский нектар» (номер RU 557130) та отримав від федеральної служби по інтелектуальній власності РФ свідоцтво на товарний знак «Крымский нектар» №557130 від 12.11.2015, яке діяло до 23.10.2022, а в подальшому, 01.09.2022 строк дії вказаного свідоцтва продовжено до 23.10.2032.

У аналогічний спосіб ОСОБА_7 зареєстрував торгові знаки «Чаи Крыма» (зображення торгового знаку та назви) за російським законодавством (номери RU 535207 та RU 535202) та отримав від федеральної служби по інтелектуальній власності РФ відповідне свідоцтво, строки яких було продовжено з 01.09.2022 до 01.11.2032 (зображення торгового знаку) та 11.10.2021 до 15.11.2031 (назва торгового знаку) відповідно.

Для оптимізації комерційної діяльності, ОСОБА_7 організував роботу підприємства через веб-сайт «Чаи Крыма» за посиланням https://tea-crimea.ru/, на якому розміщено продукцію підприємства, актуальні прайс-листи, форми замовлень та доставки, контактні відомості, серед яких і номер «директора»: НОМЕР_1 яким користується особисто ОСОБА_7 .

Водночас, у відомостях про спосіб оплати продукції підприємства, як отримувача коштів зазначено батька ОСОБА_7 ОСОБА_11 та його розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 відкритий у ПАТ «Російський національний комерційний банк» м. Сімферополь.

При цьому, з метою конспірації, 22.02.2024 ОСОБА_7 за власною заявою офіційно припинив діяльність як суб`єкт індивідуальної підприємницької діяльності на окупованій території АР Крим, проте, перебуваючи на підконтрольній державній владі України території м. Вінниці, зберіг контроль за діяльністю даного підприємства і його працівниками як «директор».

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Вінниці, достовірно знав про викладені вище обставини збройної агресії Росії проти України, про окупацію території АР Крим збройними силами та іншими воєнізованими підрозділами РФ, про факт безпосередньої участі серед збройних формувань задіяних у агресивній війні проти України співробітників ФСВП РФ, якими вчиняються активні дії, спрямовані на зміну меж території і державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України та встановлення контролю на окупованих територіях.

В той же час, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати ефективне управління та контроль за працівниками індивідуального підприємства, що діє на тимчасово окупованій території України під назвою «Чаи Крыма», діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи явно злочинний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, розуміючи неприпустимість вчинення злочинів проти основ національної безпеки України в умовах збройного протистояння Українського народу державі-агресору, порушуючи ст. 17 та ст. 65 Конституції України, прийняв рішення про провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та передачу матеріальних ресурсів воєнізованим формуванням держави-агресора, які безпосередньо шляхом ведення збройної агресії порушують територіальну цілісності України в межах установлених кордонів та її суверенітет.

Так, 04.03.2025 до ОСОБА_7 як директора індивідуального підприємства, що діє під торгівельною назвою «Чаи Крыма», шляхом надсилання повідомлення через інтернет-месенджер «Телеграм», що зареєстрований за номером телефону НОМЕР_1 , звернувся з приводу закупівлі продукції підприємства громадянин Російської Федерації ОСОБА_12 , який займає посаду заступника начальника Федерального Казенного закладу «Виправна колонія № 4 Головного управління Федеральної служби виконання покарань по Краснодарському краю».

Того ж дня, ОСОБА_7 надав ОСОБА_12 контакти бухгалтера підприємства ОСОБА_10 « НОМЕР_3 , НОМЕР_4 » та вказав, що з нею необхідно зв`язатись для отримання більш детальної інформації.

Продовжуючи спільну протиправну діяльність, на виконання управлінських рішень ОСОБА_7 , 06.03.2023, перебуваючи на окупованій території АР Крим, використовуючи інтернет-месенджер «Телеграм», зареєстрований на номер НОМЕР_3 , ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що ОСОБА_12 представляє інтереси установи виконання покарань ФСВП Росії, надала останньому вичерпну інформацію про умови укладення договору (публічної офорти), а саме: способу, замовлення, вартості, оплати та доставки продукції підприємства трав`яних чаїв торгівельних марок «Чаи Крыма» та «Крымский нектар».

В подальшому, діючи відповідно до спільного злочинного умислу направленого на матеріальне забезпечення установи ФСВП Росії, з корисливих мотивів, 10.04.2025 ОСОБА_10 надіслала через інтернет-месенджер «Телеграм» актуальний прайс-лист на фіточаї торгівельних марок «Чаи Крыма» та «Крымский нектар».

Після отримання замовлення, 11.04.2025 ОСОБА_10 надіслала через інтернет-месенджер «Телеграм» ОСОБА_12 рахунок на оплату товарів торгівельних марок «Чаи Крыма» та «Крымский нектар» № ЦБ-67 від 11.04.2025 продукції підприємства на загальну суму 10800 російських рублів, де отримувачем матеріальних цінностей зазначено Федеральний Казенний заклад «Виправна колонія № 4 Головного управління Федеральної служби виконання покарань по Краснодарському краю».

Завершуючи спільну протиправну діяльність, направлену на матеріальне забезпечення воєнізованих підрозділів країни агресора, дії яких спрямовані на зміну меж території і державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, діючи умисно, в межах ефективного управлінського контролю з боку ОСОБА_7 , 19.04.2025 ОСОБА_10 організувала передачу на адресу співробітника ФСВП Росії ОСОБА_12 продукції торгівельних марок «Чаи Крыма» та «Крымский нектар» про що направила йому через інтернет-месенджер «Телеграм» транспортну накладну № СМФАРВ.

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 забезпечував і забезпечує матеріальну підтримку державі-агресору та його окупаційним органам влади та сприяє реалізації економічній політиці окупаційної влади РФ на тимчасово окупованій території АР Крим.

Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Вінниці, незважаючи на вищезазначені обставини триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, факт окупації території Автономної Республіки Крим та частини Луганської, Донецької, Запорізької та Херсонської областей, під час дії воєнного стану в України, протистояння Збройних Сил України та всього Українського народу державі-агресору, вчинили умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації, підтримки рішень держави-агресора

Так, у ході проведення слідства установлено, що у наслідок окупації території АР Крим, державою-агресором з метою поглиблення окупаційних процесів було внесено ряд змін до власного законодавства, зокрема, федеральним законом РФ від 29 червня 2015 р. N 189-ФЗ внесені зміни у статтю 13.1 федерального закону від 18 грудня 2006 р. N 231-ФЗ "Про введеня в дію частини четвертої Цивільного кодексу Російської Федерації" та викладено її у наступій редакції: «На території Російської Федерації визнається чинними виключні права на винаходи, корисні моделі, промислові зразки, а також на товарні знаки і знаки обслуговування (далі товарні знаки) та найменування місць походження товарів, що підтверджені офіційними документами України, які діяли станом на день прийняття до складу Російської Федерації Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів, за умови державної реєстрації відповідного винаходу, корисної моделі, промислового зразка, товарного знака, найменування місця походження товару та виключного права на таке найменування на підставі поданої до федерального органу виконавчої влади з питань інтелектуальної власності заяви правовласника фізичної особи, яка є громадянином Російської Федерації відповідно до статті 4 Федерального конституційного закону від 21 березня 2014 року № 6-ФКЗ "Про прийняття до складу Російської Федерації Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя", або юридичної особи, яка подала заяву у порядку, передбаченому статтею 19 Федерального закону від 30 листопада 1994 року № 52-ФЗ "Про введення в дію частини першої Цивільного кодексу Російської Федерації».

Так, реалізовуючи рішення держави-агресора вказаного вище нормативного акту, ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи на тимчасово окуповані території АР Крим, звернувся 24.06.2014 до федеральної служби по інтелектуальній власності Російської Федерації (далі Роспатент) із заявкою про визнання виключного права на території Російської Федерації товарного знака для продукції власного підприємства «Крымский нектар» (номер RU 557130) та отримав від федеральної служби свідоцтво Роспатенту на товарний знак «Крымский нектар» №557130 від 12.11.2015, дійсне до 23.10.2022.

У аналогічний спосіб ОСОБА_7 24.06.2014 звернувся до федеральної служби по інтелектуальній власності Російської Федерації та зареєстрував торгові знаки «Чаи Крыма» (зображення торгового знаку та назви) за російським законодавством та отримав від Роспатенту відповідні свідоцтва 535207 та 535202 від 24.02.2015.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але до 01.09.2022, перебуваючи у м. Вінниці, здійснюючи дистанційне управління господарською діяльністю індивідуального підприємства, що діяло під назвою «Чаи Крыма» на тимчасово окупованих територіях АР Крим, ОСОБА_7 умисно, з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації, підтримки рішень держави-агресора в частині виконання вимог дискримінаційного законодавства, що покликано поглибити окупаційні процеси на тимчасово окупованих територіях АР Крим, організував подачу заявки про продовження строку дії свідоцтва №557130 від 12.11.2015.

За результатами розгляду заявки ОСОБА_7 01.09.2022, Роспатентом продовжено строк дії названого свідоцтва до 23.10.2032.

Відповідні заявки ОСОБА_7 також подав до Роспатенту про продовження строку дії свідоцтва на торгові знаки «Чаи Крыма» (зображення торгового знаку та назви) №535202 та №535207 від 24.02.2015. За результатами розгляду названих заявок Роспатентом продовжено строк дії зазначених свідоцтв з 11.10.2021 до 15.11.2031 (назва торгового знаку) та з 01.09.2022 до 01.11.2032 (зображення торгового знаку) відповідно.

17.07.2025 об 13:30 громадянин України ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208, 615 Кримінального процесуального кодексу України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28 частини 4 статті 111-1, частини 1 статті 111-2 Кримінального кодексу України.

Крім того, 17.07.2025 за місцем проживання ОСОБА_7 проведено обшук у ході якого вилучено наступні предмети та документи:

- Мобільний телефон Samsung SMA 315 F/DS, s/n RF8N80JRYWN

- Мобільний телефон Samsung SMA 721 B/DS, s/n R56XA3691XH

- Жорсткий диск TOSHIBA s/n 98QKC460TVSF

- Ноутбук ASUS K501 s/n 15610N389310

- Приказ №7-2023 від 21.03.2023

- Заява про відпустку від 21.03.2023

- Заява про відпустку від 27.10.2022

- Паспорт рф ОСОБА_7 НОМЕР_5

- Страхове свідоцтво ОСОБА_7 185-159-042-25

- Грошові кошти у сумі 69200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США

- Грошові кошти у сумі 13300 (тринадцять тисяч триста) російських рублів

- Грошові кошти у сумі 32400 (тридцять дві тисячі чотириста) гривень

Банківські карти:

- Сбербанк росії НОМЕР_6

- Ощадбанк НОМЕР_7

- Монобанк НОМЕР_8

- Укрексімбанк НОМЕР_9

- Отпбанк НОМЕР_10

- Райффайзенбанк НОМЕР_11

- Приватбанк НОМЕР_12

- Сенсбанк НОМЕР_13

- Таскомбанк НОМЕР_14

- Востокбанк НОМЕР_15

- МТВБАнк НОМЕР_16

- Монобанк НОМЕР_17

- Монобанк НОМЕР_18

- Правексбанк НОМЕР_19

- НОМЕР_20

- Укргазбанк НОМЕР_21

- Ощадбанк НОМЕР_22

- Приватбанк НОМЕР_23

- ОтпБанк НОМЕР_24

- Укрексімбанк НОМЕР_25

- Укрексімбанк НОМЕР_26

З огляду на вище зазначене слідчий просив суд накласти арешт на вилучені 17.07.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , речі, як на речовий доказ, однак також стверджував, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, у зв`язку з чим просив накласти арешт на грошові кошти вилучені за місцем проживання (перебування) підозрюваного, а саме грошові кошти у сумі 69200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США, грошові кошти у сумі 13300 (тринадцять тисяч триста) російських рублів та грошові кошти у сумі 32400 (тридцять дві тисячі чотириста) гривень, як виду покарання, з метою забезпечення можливості наступної конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання в частині накладення арешту на майно, як на речовий доказ а саме на: мобільний телефон Samsung SMA 315 F/DS, s/n НОМЕР_27 , мобільний телефон Samsung SMA 721 B/DS, s/n НОМЕР_28 , жорсткий диск TOSHIBA s/n 98QKC460TVSF, ноутбук ASUS K501 s/n 15610N389310, приказ №7-2023 від 21.03.2023, заява про відпустку від 21.03.2023, заява про відпустку від 27.10.2022, паспорт рф ОСОБА_7 НОМЕР_5 , страхове свідоцтво ОСОБА_7 . 185-159-042-25; Банківські карти: Сбербанк росії НОМЕР_6 , Ощадбанк НОМЕР_7 , Монобанк НОМЕР_8 , Укрексімбанк НОМЕР_9 , Отпбанк НОМЕР_10 , Райффайзенбанк НОМЕР_11 , Приватбанк НОМЕР_12 , Сенсбанк НОМЕР_13 , Таскомбанк НОМЕР_14 , Востокбанк НОМЕР_15 , МТВБАнк НОМЕР_16 , Монобанк НОМЕР_17 , Монобанк НОМЕР_18 , Правексбанк НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , Укргазбанк НОМЕР_21 , Ощадбанк НОМЕР_22 , Приватбанк НОМЕР_23 , ОтпБанк НОМЕР_24 , Укрексімбанк НОМЕР_25 , Укрексімбанк НОМЕР_26 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 ч. 1 статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Наведені в клопотанні обставини підтверджуються витягом з ЄРДР №№0000314 від 17.08.2023 та іншими документами доданими на обґрунтування клопотання.

Постановою слідчого від 18.07.2025 про визнання речовим доказом, вище перераховані вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000314 від 17.08.2023.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Наведене свідчить про те, що вищевказане майно, яке було вилучене в ході обшуку є тимчасовим вилученим майном та відповідно до статті 98 КПК України має значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому на дане майно слід накласти арешт.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено необхідність накладення арешту на майно, вилучене 17.07.2025 вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон Samsung SMA 315 F/DS, s/n НОМЕР_27 , мобільний телефон Samsung SMA 721 B/DS, s/n НОМЕР_28 , жорсткий диск TOSHIBA s/n 98QKC460TVSF, ноутбук ASUS K501 s/n 15610N389310, приказ №7-2023 від 21.03.2023, заява про відпустку від 21.03.2023, заява про відпустку від 27.10.2022, паспорт рф ОСОБА_7 НОМЕР_5 , страхове свідоцтво ОСОБА_7 . 185-159-042-25; Банківські карти: Сбербанк росії НОМЕР_6 , Ощадбанк НОМЕР_7 , Монобанк НОМЕР_8 , Укрексімбанк НОМЕР_9 , Отпбанк НОМЕР_10 , Райффайзенбанк НОМЕР_11 , Приватбанк НОМЕР_12 , Сенсбанк НОМЕР_13 , Таскомбанк НОМЕР_14 , Востокбанк НОМЕР_15 , МТВБАнк НОМЕР_16 , Монобанк НОМЕР_17 , Монобанк НОМЕР_18 , Правексбанк НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , Укргазбанк НОМЕР_21 , Ощадбанк НОМЕР_22 , Приватбанк НОМЕР_23 , ОтпБанк НОМЕР_24 , Укрексімбанк НОМЕР_25 , Укрексімбанк НОМЕР_26 , оскільки дані речі мають значення речових доказів, при цьому слідчим доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, а тому клопотання про арешт майна в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 69200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США, грошові кошти у сумі 13300 (тринадцять тисяч триста) російських рублів та грошові кошти у сумі 32400 (тридцять дві тисячі чотириста) гривень, на які слідчий просить накласти арешт з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши зміст доданих до клопотання документів слідує висновок, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 28, ч. 4 статті 111-1, ч. 1 статті 111-2 КК України, обґрунтована.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, санкцією ч. 4 статті 111-1 КК України передбачено покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Також, санкцією ч. 1 статті 111-2 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що вилучені 17.07.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти у сумі 13 300 (тринадцять тисяч триста) російських рублів та грошові кошти у сумі 32 400 (тридцять дві тисячі чотириста) гривень, не належать ОСОБА_7 матеріали справи не містять.

Таким чином, з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, врахувавши те, що вищевказане майно належить особі, щодо якої судом може бути призначено покарання у виді конфіскації майна, а відтак з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, клопотання слідчого про арешт майна в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 13 300 (тринадцять тисяч триста) російських рублів та грошові кошти у сумі 32 400 (тридцять дві тисячі чотириста) гривень підлягає задоволенню.

Що ж стосується клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 69 200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США, суд зазначає, що в судовому засіданні слідчий зазначив, що доказів обставин причетності вилучених грошових коштів у сумі 69 200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США до протиправної діяльності ОСОБА_7 в ході досудового розслідування не здобуто.

Кошти відшукано в спальні третьої особи (не фігуранта по справі) ОСОБА_4 в її сейфі, що знаходиться у її шафі.

В ході судового розгляду клопотання слідчий зазначив, що вже під час обшуку ОСОБА_9 , стверджувала, що кошти належать їй особисто та виручені нею від продажу квартири та транспортного засобу, які до реалізації належали їй на праві особистої приватної власності, з представленням відповідних документів.

На підтвердження зазначеного факту, представниками третьої особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в судовому засіданні до матеріалів справи долучено посвідчену копію нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири від 08.11.2024 (реєстровий №5677) з якого вбачається, що продаж квартири, що за адресою АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 , за домовленістю сторін вчинено за 2 598 200,00 грн., що еквівалентно 62 820,00 доларів США, які покупець сплатила продавцю до підписання вказаного договору.

Також представниками третьої особи ОСОБА_4 до матеріалів справи долучено посвідчену копію договору купівлі - продажу транспортного засобу від 26.03.2025, укладеного у нотаріуса (реєстровий номер 446), згідно якого ОСОБА_4 у цей день продала ОСОБА_13 транспортний засіб марки Тойота, згідно якого виручила від реалізації 728 350,00 грн.

Принагідно суд відзначає, що вказана сума грошових коштів, з огляду на пояснення ОСОБА_4 під час обшуку, речовим доказом по справі не визнана.

Як зазначив у суді слідчий, доказів причетності вказаної суми коштів до обставин кримінального провадження, що на даний час розслідується, не здобуто.

З огляду на вище зазначене суд приходить до висновку, що в ході досудового розслідування не здобуто належних, допустимих, достатніх або хоча б початкових (побічних) доказів, які б вказували на причетність вказаної суми коштів до протиправної діяльності фігуранта по справі.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява№ 31107/96, п. 58, ECHR 1999-П). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А № 98).

Обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, покладається на слідчого та/або прокурора; а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, приходжу до висновку про відсутність підстав, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належними їй грошовими коштами.

ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50-56) зазначив, зокрема, «що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення..., порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією»... Крім того, п.6 ст. 9 КПК передбачає «у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

Необхідність обмеження прав (поняття) - втручання відповідає нагальній суспільній потребі, тобто що воно є пропорційним переслідуваній законній меті (Камензінд проти Швейцарії, заява 21353/93); з`ясовуючи чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд бере до уваги певну свободу розсуду, якою володіють договірні держави. Проте винятки, передбачені п.2 ст. 8 Конвенції, мають тлумачитися вузько, а необхідність у їх застосуванні має бути переконливо встановлена (Функе проти Франції, заява 10828/84).

Принцип пропорційності при обмежені прав - Суд, по-перше, повинен переконатися, що у відповідному національному законодавстві та на практиці особи забезпечені належними гарантіями від зловживань. По-друге, Суд повинен розглянути обставини кожної справи, щоб і з`ясувати, чи в конкретній справі відповідне втручання було пропорційним цілі, яку воно переслідувало (Камензінд проти Швейцарії,заява 21353/93).

З огляду на викладене та з аналізу представлених представниками третьої особи суду доказів, суд приходить до висновку, що грошові кошти у сумі 69 200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США належать третій особі - ОСОБА_4 та не мають відношення до обставин, що встановлюються під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження. В матеріалах провадження відсутні відповідні обґрунтування та докази причетності вказаної суми коштів до незаконної діяльності ОСОБА_7 , тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 69200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З огляду на вказані вимоги, в зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в цій частині, вилучені 17.07.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти у сумі 69 200 (шістдесят дев`ять тисяч двісті) доларів США підлягають поверненню власнику.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке 17.07.2025 вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон Samsung SMA 315 F/DS, s/n НОМЕР_27 ;

- мобільний телефон Samsung SMA 721 B/DS, s/n НОМЕР_28 ;

- жорсткий диск TOSHIBA s/n 98QKC460TVSF;

- ноутбук ASUS K501 s/n 15610N389310;

- приказ №7-2023 від 21.03.2023;

- заява про відпустку від 21.03.2023;

- заява про відпустку від 27.10.2022;

- паспорт рф ОСОБА_7 НОМЕР_5 ;

- страхове свідоцтво ОСОБА_7 185-159-042-25;

- грошові кошти у сумі 13300 (тринадцять тисяч триста) російських рублів;

- грошові кошти у сумі 32400 (тридцять дві тисячі чотириста) гривень;

Банківські карти:

1.Сбербанк росії НОМЕР_6 .

2.Ощадбанк НОМЕР_7 .

3.Монобанк НОМЕР_8 .

4.Укрексімбанк НОМЕР_9 .

5.Отпбанк НОМЕР_10 .

6.Райффайзенбанк НОМЕР_11 .

7.Приватбанк НОМЕР_12 .

8.Сенсбанк НОМЕР_13 .

9.Таскомбанк НОМЕР_14 .

10.Востокбанк НОМЕР_15 .

11.МТВБАнк НОМЕР_16 .

12.Монобанк НОМЕР_17 .

13.Монобанк НОМЕР_18 .

14.Правексбанк НОМЕР_19 .

НОМЕР_29 .

16.Укргазбанк НОМЕР_21 .

17.Ощадбанк НОМЕР_22 .

18.Приватбанк НОМЕР_23 .

19.ОтпБанк НОМЕР_24 .

20.Укрексімбанк НОМЕР_25 .

21.Укрексімбанк НОМЕР_26 .

В задоволені решти вимог клопотання відмовити.

Виконання ухвали про арешт майна доручити старшому слідчому в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області підполковнику юстиції ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя