ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/749/25

Провадження № 11-кп/820/566/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2025,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Таке рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 не має бажання працювати, ставлення до роботи негативне, стикаючись з проблемою, не здатний знайти шляхи її вирішення або легко здається та відступає перед труднощами, не може передбачати наслідки своїх дій, самооцінка адекватна, до засудження підтримував кримінальні зв`язки або зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою, усвідомлює наслідки своїх дій, але вважає, що з ним вчинили несправедливо, бажає змінити своє життя, проте це бажання має поодинокий та несистемний характер, у стані алкогольного сп`яніння може завдати шкоду окремим дорослим особам, двічі заохочувався та один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашено, а відтак суд прийшов до висновку, що встановлені, на час розгляду клопотання, обставини не доводять, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення та невідбута частина, призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена покаранням на певний строк.

Захисник ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити клопотання засудженого. Зазначає, що станом на червень 2025 ОСОБА_6 відбув більше 26 років позбавлення волі, а з урахуванням відбутого, в межах тридцяти років в цілому, звернувся з клопотанням про заміну йому призначеного покарання з довічного на певний строк. Вказує, що ОСОБА_6 відбув покарання у виді довічного позбавлення волі більше 15 років, за місцем відбування покарання зарекомендував себе позитивно, що свідчить про його виправлення, стягнення на яке послався місцевий суд мало місце з самого початку відбування покарання, яке погашене, він має два заохочення, на профілактичних обліках не перебуває, з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом колонії, спальне місце утримує у чистоті та порядку, охайно виглядає, має проблеми зі здоров`ям. Тому уважає, що клопотання засудженого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити його клопотання. Зазначає, що місцевий суд взяв за основу характеристику, надану адміністрацією колонії, однак її висновок нічим не підтверджений і свідчить про формальне відношення представників адміністрації до написання характеристики, з їх позиції. Переконує, що раніше не звертався до суду чи адміністрації з проханням замінити йому покарання, більш того коли йому було запропоновано подібну заміну на 15 чи 20 років, від такої він відмовився. Стверджує, що за період відбування покарання, жодного разу, не вживав алкоголь і не порушував дисципліни, не вчинив жодного правопорушення, хворіє на ВІЛ-інфекцію, не працює, оскільки роботу йому ніхто не пропонував. Тому вважає, що наявні усі підстави для задоволення його клопотання та заміну покарання з довічного позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 407 ч. 1 п. 3 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Згідно з приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведених вимог суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.

У відповідності до положень ст.154 ч.ч.3, 12, 13 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81,82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань, у місячний термін, надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Адміністрація органу або установи виконання покарань, після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання, зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади`наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81,82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений за вироком Апеляційного суду Одеської області від 23.02.2004 за ст.ст. 142 ч. 2, 145 ч. 2, 17, 93 п. п. а, і, г, 93 п. п. а, і, з, 42 КК України, в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання визначено рахувати ОСОБА_6 з дня його затримання 11.08.2001.

Вирок Апеляційного суду Одеської області від 23.02.2004 стосовно ОСОБА_6 набрав законної сили 06.07.2004, що підтверджується ухвалою Колегії суддів палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 06.07.2004 та розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили.

При цьому, ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30.01.2017, яка набрала законної сили, зараховано в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 11.08.2001 по 06.07.2004 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_6 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)».

Станом на 03.06.2025 засуджений ОСОБА_6 фактично відбув 26 років 8 місяців 19 днів, призначеного йому покарання, тобто формально відбув, визначений ч. 5 ст. 82 КК України, строк покарання та за вказаним критерієм покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, із характеристик та наданої адміністрацією державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», актуальної на час розгляду характеристики на ОСОБА_6 від 03.06.2025 слідує, що засуджений не має бажання працювати; ставлення до роботи негативне, стикаючись з проблемою, не здатний знайти шляхи її вирішення або легко здається та відступає перед труднощами, не може передбачати наслідки своїх дій, самооцінка адекватна; до засудження підтримував кримінальні зв`язки або зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою, усвідомлює наслідки своїх дій, але вважає, що з ним вчинили несправедливо, бажає змінити своє життя, проте це бажання має поодинокий та несистемний характер, у стані алкогольного сп`яніння може завдати шкоду окремим дорослим особам.

Засуджений ОСОБА_6 , хоча і виказує бажання змінити своє життя, але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що такі намагання не є системними.

Як встановлено в ході розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій засуджений ОСОБА_6 двічі заохочувався та один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, що підтверджується матеріалами особової справи та не заперечується і самим засудженим, вказані стягнення погашено.

При цьому, згідно з протоколом №25 від 29.11.2022 засідання відповідної комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в направленні матеріалів в суд, щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Місцевим судом враховано, що матеріали особової справи засудженого не містять висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , оскільки він висловлює відмову від його отримання, так як вважає, що діючі приписи ст. 82 КК України та пов`язані з ним заходи є антигуманними. Вказана обставина підтверджується, зокрема і його письмовою заявою від 20.11.2023.

Крім того, згідно з протоколом №22 від 30.11.2023 засідання відповідної комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» відповідно до заяви засудженого ОСОБА_6 питання заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ч. 5 ст. 82 КК України не розглядалося по суті.

У подальшому таке питання не ставилося на розгляд відповідної комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» з огляду на позицію засудженого, що він підтвердив і в судовому засіданні місцевого суду. Такі обставини підтверджуються і його письмовою заявою від 07.06.2025.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому ч. 12, 13 ст. 154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення, з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Окрім цього особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд врахував вказані обставини і дійшов обґрунтованого висновку, з урахуванням положень ст. 154 КВК України, ст. 82 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що у поведінці засудженого ОСОБА_6 не простежуються стабільні та послідовні позитивні тенденції у виправленні, про що, опосередковано, зокрема, вказує і його небажання подання для суду висновку щодо ступеня виправлення, який, в тому числі забезпечив би суд інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

На переконання колегії суддів, встановлені на час розгляду клопотання обставини не доводять, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена покаранням на певний строк, так як він набув формальне право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття покарання строком від 15 років.

Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції правильно проаналізував всі обставини, зазначив про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження апеляційної скарги засудженого, що він не працевлаштований, так як роботу надає установа, колегією суддів уважається безпідставними з урахуванням даних характеристики від 03.06.2025, відповідно до якої засуджений ОСОБА_6 до відбування покарання не працював, не бажає працювати, ставлення до роботи негативне.

Аргументи захисника про те, що суд формально підійшов до оцінки ступеню виправлення засудженого ОСОБА_6 , оскільки він відбув покарання більше п`ятнадцяти років, не заслуговують на увагу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заміна покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, тому відсутні підстави для задоволення клопотання.

З огляду на викладені обставини, апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405,407,409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 стосовно засудженого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого та захисника - без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3