Справа №751/5578/25
Провадження №1-кс/751/1507/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова

ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання власника майна

ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000972 від 29 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2025 року до Новозаводського районного суд міста Чернігова надійшло клопотання власника арештованого майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000972 від

29 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Із клопотання вбачається, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження

№ 0000972 від 29 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

У заяві ОСОБА_3 зазначає, що під час проведення обшуку в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , були вилучені його особисті речі, а саме: - мобільний телефон марки «Galaxy A219» SM-A217 F/DSN, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; - ноутбук марки «HP» 250 G7, серійний номер CND S232D3Y; - флеш накопичувач марки «Kingston» DTSE9 16 Gb; - флеш накопичувач SP 16 Gb.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 лютого 2025 року на вказане майно було накладено арешт.

Обґрунтовуючи клопотання, власник майна ОСОБА_3 зазначає, що розумні строки перевірки вилучених предметів пройшли, на його дзвінки слідчий не відповідає, при допиті його як свідка, він дізнався про відсутність будь-яких фактів, що були зазначені в ухвалі слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 лютого 2025 року про дозвіл на обшук. За таких обставин вражає, що арешт його майна на теперішній час є необґрунтованим.

Власник майна ОСОБА_3 у судовому засіданні висловив доводи на підтримання свого клопотання про скасування арешту майна та просив його задовольнити, оскільки арешт його майна є необґрунтованим. Вважає, що законних підстав для вилучення його майна взагалі не було.

У судовому засіданні прокурор заперечив проти скасування арешту майна, оскільки майно, вилучене у ОСОБА_3 під час обшуку, ще перебуває на експертизі, на підтвердження чого надав копії постанов про призначення судових комп`ютерно-технічних експертиз від 07 березня

2025 року та від 22 березня 2025 року, та зазначив, що на даний час проведення експертиз триває.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

Вивчивши клопотання та дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до такого висновку.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення , у тому числі, збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Заборона або обмеження користування, розпорядженням майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000972 від 29 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 лютого 2025 року накладено арешт на майно, яке було вилучено 13 лютого 2025 року під час проведення санкціонованого обушку в квартирі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: - мобільний телефон марки «Galaxy A219» SM-A217 F/DSN, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; - ноутбук марки «HP» 250 G7, серійний номер CND S232D3Y; - флеш накопичувач марки «Kingston» DTSE9 16 Gb; - флеш накопичувач SP 16 Gb, із забороною розпорядження, відчуження та користування вказаним майном.

Згідно з наданими прокурором у судовому засіданні копіями постанов про призначення судових комп`ютерно-технічних експертиз від 07 березня

2025 року та від 22 березня 2025 року, зазначене майно ОСОБА_3 , на яке накладено арешт, було направлено на дослідження.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що вимога законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справах «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами встановлено, що втручання у право власності власника майна обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та у відповідності до принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час дотримано «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства й вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, за наслідками судового розгляду слідчий суддя вважає, що власником майна на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено того, що на даний час відпала потреба в продовженні дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак приходить до висновку про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 22, 26, 98, 131, 170, 171, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 лютого

2025 року в кримінальному провадженні № 0000972 від 29 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1