Справа № 751/5185/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/608/25
Категорія - ч.2 ст.307 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000767 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, раніше судимий 08.07.2024 Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.1 ст.190, ст.69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн,

засуджений за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією належного йому на праві особистої власності майна.

Відповідно до ст.71 КК України, до покарання за даним вироком приєднано невідбуте покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.07.2024 і за сукупністю вироків, шляхом повного складання, остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з конфіскацією належного йому на праві особистої власності майна та штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

На підставі ч.3 ст.72 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн ухвалено виконувати самостійно.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 17.04.2024 по 22.04.2024, а також з дня затримання по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, застосовано у виді тримання під вартою.

Заставу в розмірі 242240 грн ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.04.2024 на мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Мейзу» в корпусі білого кольору з розбитим екраном, дві банківські картки «Ощадбанк» з номером НОМЕР_3 , «Укрсіббанк» з номером НОМЕР_4 та мобільний телефон марки «Редмі» в корпусі синього кольору, які належать ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4543,68 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи, що вчиняє дії з придбання та подальшого зберігання психотропних речовин, з метою їх подальшого збуту, з корисливих мотивів, у невстановлені досудовим слідством день, час, місці та спосіб, придбав кристалоподібну речовину, яка заздалегідь відомо для нього містила у своєму складі психотропні речовини, зберігав вказану речовину за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а в подальшому 29.03.2024 близько 16:55, перебуваючи в приміщенні вказаної квартири, умисно, з корисливих мотивів, незаконно реалізував вказану речовину залученому для проведення оперативної закупки ОСОБА_10 , отримавши за неї від останнього 300 грн, тим самим з метою збуту незаконно придбав, зберігав та незаконно збув речовину, яка містить у своєму складі PVP (1-феніл-2- піролі дин-1-іл-пентан-1-он), що згідно Постанови КМУ №770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів» (таблиця 1, список №2 «Переліку наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів») є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, масою 0,0877 г.

ОСОБА_7 , умисно, повторно, усвідомлюючи, що вчиняє дії з придбання та подальшого зберігання психотропних речовин, з метою їх подальшого збуту, з корисливих мотивів, у невстановлені досудовим слідством день, час, місці та спосіб, придбав кристалоподібну речовину, яка заздалегідь відомо для нього містила у своєму складі психотропні речовини, зберігав вказану речовину за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а в подальшому 17.04.2024 близько 16:15, перебуваючи в приміщенні вказаної квартири, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно реалізував вказану речовину залученому для проведення оперативної закупки ОСОБА_10 , отримавши за неї від останнього 250 грн, а також слабоалкогольний енергетичний напій «Revo», пачку сигарет «LM Blue Label» та запальничку «ОК-187RB», загальною вартістю 146,00 грн, тим самим з метою збуту незаконно придбав, зберігав та незаконно збув речовину, яка містить у своєму складі PVP (1-феніл-2- піролі дин-1-іл-пентан-1-он), що згідно Постанови КМУ №770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів» (таблиця 1, список №2 «Переліку наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів») є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, масою 0,2129 г.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією належного йому на праві особистої власності майна. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.07.2024, і за сукупністю вироків, шляхом їх повного складання, остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, з конфіскацією належного йому на праві особистої власності майна та штрафу в розмірі 17000 грн. Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку, в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 зарахувати у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 17.04.2024 по 22.04.2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В обґрунтування скарги послався на безпідставне призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України. Так, у своєму вироку місцевий суд не навів переконливих мотивів наявності підстав для застосування положень ст.69 КК України з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Зазначив, що місцевий суд не надав належної оцінки поведінці обвинуваченого як до, так і після вчинення інкримінованого йому діяння. Вказав на безпідставність визнання обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , добровільне проходження обвинуваченим відповідного курсу лікування від наркотичної залежності, та визнання ним своєї вини, яке, на думку апелянта, є складовою частиною щирого каяття. Крім того, вказав, що оскаржуваним рішенням ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 17.04.2024 по 22.04.2024, а також строк з дня його затримання на виконання вироку від 20.05.2024 в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до дня набрання вироком законної сили. Однак, на день ухвалення вироку від 20.05.2025 до обвинуваченого не був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки останній на проголошення вироку не прийшов, і його затримання не було здійснено 20.05.2025. А тому строк відбування ОСОБА_7 призначеного покарання має розпочатися з моменту його затримання на виконання вироку. Також зазначив, що з метою уникнення подвійного зарахування одного і того самого періоду попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, відсутні підстави для такого зарахування проміжку часу з дня затримання обвинуваченого ОСОБА_7 до дня набрання вироком законної сили.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи апелянта про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є непереконливими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого.

За змістом ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначене ОСОБА_7 покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчинених кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_7 раніше судимий, визнав вину у скоєному; на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; доставлявся до кабінету медичних оглядів на стан сп`яніння в диспансерне наркологічне відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня»: виписка амбулаторної карти №456 від 21.03.2021 та встановлено діагноз - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація неускладнена; виписка №271 від 18.04.2024 та встановлено діагноз - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів, гостра інтоксикація неускладнена.

При цьому, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , було визнано - визнання своєї вини, щире каяття, добровільне проходження відповідного курсу лікування від наркотичної залежності.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено.

А тому, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.69 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, а також з дотриманням вимог ст.71 КК України при призначенні остаточного покарання, місцевий суд дійшов правильного висновку, що це буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Тому, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховані, тому доводи прокурора про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги у цій частині.

Разом з тим, місцевим судом, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.04.2024 по 22.04.2024, а також строк з дня його затримання на виконання вироку до дня набрання вироком законної сили.

Проте, як слідує з матеріалів кримінального провадження, на день ухвалення вироку від 20.05.2025 до обвинуваченого не був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, так як останній на проголошення вироку не з`явився.

Згідно з протоколом затримання особи за вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий на виконання вироку о 09:00 год 28 травня 2025 року (а.к.п.160).

Тому, в даному випадку зарахуванню у строк відбування покарання за правилами ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 підлягає лише строк його попереднього ув`язнення з 17.04.2024 по 22.04.2024. А з метою уникнення подвійного зарахування одного і того самого періоду попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, відсутні підстави для такого зарахування проміжку часу з дня затримання обвинуваченого ОСОБА_7 до дня набрання вироком законної сили.

Крім того, відповідно до абз.3 п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, у разі визнання особи винуватою - початок строку відбування покарання.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, резолютивна частина вироку не містить посилання на початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , а містить лише посилання на зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Беручи до уваги вищевказаний протокол затримання ОСОБА_7 за вироком суду, початок строк відбування обвинуваченим призначеного покарання слід рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку, тобто з 28 травня 2025 року.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду - зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу його фактичного затримання на виконання вироку суду - з 28 травня 2025 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 17 квітня 2024 року по 22 квітня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4