Справа №333/3783/25
Провадження №1-кс/333/1592/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого СВ відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000522 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні№0000522 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 22.04.2025 надійшла заява адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо встановлення факту заволодіння невстановленими особами майном останніх та придбання права на таке майно шляхом обману, вчиненого за попередньою змовою групою осіб. Зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності від 25.12.1994. За словами потерпілого, вона проживала у цій квартирі до самої смерті, була в ній зареєстрована, оплачувала комунальні послуги, не передавала житло у користування та не укладала жодних правочинів щодо відчуження нерухомості. ОСОБА_6 наголосив, що про існування Договору дарування від 14.06.2000 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також про подальший Договір купівлі-продажу від 29.12.2022, йому стало відомо лише під час апеляційного провадження, ініційованого ОСОБА_10 . Він підкреслив, що вважає дані правочини підробленими, оскільки ОСОБА_8 ніколи не згадувала про будь-які наміри передавати квартиру іншим особам, не підтримувала жодних відносин із особами на прізвище ОСОБА_11 , і після 2000 року в квартирі проживала виключно вона. Крім того, потерпілий зазначив, що ні ОСОБА_9 , ні будь-яка інша особа не була зареєстрована в зазначеній квартирі, не проживала там, не укладала договорів із комунальними службами та не здійснювала жодних платежів.

На підставі вищевказаного, ОСОБА_6 висловив сумнів щодо достовірності Договору дарування та припустив, що той міг бути підроблений.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 придбала квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі - продажу у ОСОБА_9 , від імені якої діяла ОСОБА_12 . Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений 29.12.2022 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 та зареєстрований в реєстрі за № 1746.

Вказана квартира належала продавцю - ОСОБА_9 , яка стала власницею майна на підставі Договору дарування, укладеного останньої з померлою ОСОБА_8 . Договір дарування 14.06.2020 посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_14 за реєстровим номером № 1597.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване на ОСОБА_10 .

Слідчий зазначає, що є підстави вважати, що в діях невстановлених осіб, вбачаються ознаки кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України. У даному випадку об`єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а саме квартира, є об`єктом кримінально-протиправних дій, тобто предметом, на яке безпосередньо спрямоване кримінально протиправне посягання. Адже, є підстави вважати, що невстановлені особи шляхом обману заволоділи зазначеним нерухомим майном, що призвело до подальшого відчуження квартири.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі.

Прокурор також підтримав клопотання з підстав викладених в ньому.

Власник майна ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

22.04.2025 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під номером №0000522 та зазначені такі обставини: 22.04.2025 до чергової частини ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт ДОП СП ВП №4 ЗРУП ГУНП в під час розгляду матеріалу ЄО №8498 від 15.04.2025 за звернення адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо встановлення факту заволодіння невстановленими особами майном останніх та придбання права на таке майно шляхом обману, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Слід вказати, що завданням арешту майна згідно кримінально-процесуального закону є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК України).

Крім того, відповідно до ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За приписами п.1 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна.

З матеріалів досудового розслідування, які надані разом із клопотанням вбачається, що ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України ґрунтуються лише на показаннях потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не є власниками квартири АДРЕСА_2 , а посилаються на те, що є родичами померлої власниці ОСОБА_8 . Окрім допиту потерпілих та долучених ними копій документів, які були предметом судового розгляду по цивільній справі, інших слідчих дій не проведено.

Органом досудового розслідування не зібрано будь-яких доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

За таких обставин слідчий суддя не вбачає необхідності накладення арешту на квартиру. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб не відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000522 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя ОСОБА_1