СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/5359/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000123 від 19.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2025 р. до суду надійшло вищезазначене клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.01.2021 до слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала Святошинського РС м. Києва щодо шахрайства, вчиненого у великих розмірах, відносно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , завдавши потерпілій матеріальну шкоду.

В ході проведення досудового розслідування що 07.12.2012 між потерпілою з однією сторони та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований в реєстрі за № 3643.

Згідно вказаного договору ОСОБА_4 придбала у сім?ї Сезонових вищевказану квартиру. Після придбання квартири остання дізналась про наявність цивільної справи №2608/14220/12 за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_11 предметом якої було визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2010 укладеного між ОСОБА_5 , яка на момент укладення договору діяла на підставі довіреностей в інтересах власників квартири: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з однієї сторони та ОСОБА_11 , що є рідною дочкою ОСОБА_5 з іншої сторони.

Позовна заява була подана до Святошинського районного суду міста Києва 28.08.2012. Справа розглядалась районним судом і в подальшому неодноразово переглядалась апеляційним та касаційним судами.

Постановою Верховного Суду від 04.12.2019 у вищевказаній цивільній справі було залишено без змін рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11.12.2013 та Апеляційного суду міста Києва від 08.11.2016 згідно яких позов було задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири укладений 08.11.2010 р. між ОСОБА_5 яка діяла в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі за №5324, як такий, який вчинено в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною.

Так, в межах розгляду вказаної цивільної справи судами було встановлено наступні обставини. Квартира АДРЕСА_1 (до перейменування АДРЕСА_2 відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.11.1998 №6665 була приватизована в рівних частках на ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Вказані особи перебуваючи у США, видали на ім?я ОСОБА_5 довіреності № NYC - 10661321 від 12.03.2009, №NYC-10379114В від 04.06.2009, № NYC-10379113В від 04.06.2009 на укладення від їх імені договору купівлі-продажу належної їм на праві спільної часткової власності спірної квартири.

08.11.2010 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та внесеного до реєстру за № 5324, ОСОБА_5 , діючи на підставі вищевказаних довіреностей, здійснила продаж спірної квартири за ціною 60 000 грн. 00 коп. своїй дочці ОСОБА_11 .

11.04.2011 ОСОБА_11 відповідно до договору дарування квартири, подарувала спірну квартиру своїм батькам ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно договору продали квартиру ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3487/13-42 від 19.07.2013 року, дійсна ринкова вартість вищевказаної квартири, станом на дату її відчуження (08.11.2010), складала 426 690 грн. 00 коп.

Верховний Суд переглядаючи вказану судову справу зазначив про те, що в даному випадку ОСОБА_5 вчинила правочин на шкоду особам, яких вона представляла, внаслідок зловмисної домовленості зі своєю донькою ОСОБА_11 щодо продажу квартири за заниженою ціною. У подальшому за безвідплатним договором сама стала співвласником квартири, тобто фактично уклала оспорюваний договір в своїх інтересах.

Таким чином в межах розгляду цивільної справи судами встановлено обставини за яким ОСОБА_5 вчиняла дії з довіреним їй майном на шкоду його власникам та виключно у власних інтересах.

Крім того, варто звернути увагу на те, що в межах розгляду вищевказаної цивільної справи ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2012 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

22.11.2012 подав клопотання про ознайомлення з матеріалами службової справи адвокат, що здійснював представництво інтересів сім?ї Сезновох при розгляді справи в суді, а 07.12.2012, не зважаючи на наявність арешту накладеного ухвалою суду ОСОБА_5 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_13 здійснили продаж квартири ОСОБА_4 .

Наявність у ОСОБА_5 і її чоловіка ОСОБА_6 можливості продати квартиру всупереч ухвалі суду щодо арешту майна пояснюється тим, що вказана ухвала фактично була виконана шляхом внесення інформації про арешт майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна тільки 26.12.2012. Однак, сама по собі відсутність реєстрації обтяження майна у відповідному реєстрі не свідчить про відсутність такого обтяження, як і не надає право особі на порушення вимог ухвали суду щодо заборони розпорядження майном і жодним чином не відміняє дію зазначеної ухвали.

У подальшому 27.02.2025 було проведено додатковий допит потерпілої ОСОБА_4 , під час якого встановлено суму завданої майнової шкоди та відносини між ОСОБА_4 та сім`єю ОСОБА_14 .

Під час досудового розслідування 22.05.2025 було отримано копії матеріалів цивільної справи №2608/14220/12 за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_11 та встановлено, що після винесення ухвали про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , її копії, листом, були направлені за місцем мешкання позивачів та відповідачів. Позивачі лист не отримали, оскільки він був повернутий з позначкою, що за адресою вказаною на конверті, останні не проживають, інформація про повернення та отримання зазначених листів відповідачами у матеріалах справи відсутня. Крім цього, з матеріалів цивільної справи вбачається, що адвокат відповідачів ОСОБА_15 подавав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, однак будь-яка підтверджуюча інформація з приводу того чи дійсно адвокат ознайомився відсутня.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, належать: квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 000, загальною площею 45 кв. метрів, належить на праві спільної часткової власності, розмір частки, якої складає 1/3 - громадянці на ім`я ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), 1/3 - громадянці на ім`я ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), 1/3 - громадянину на ім`я ОСОБА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні та необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження, про які він просить суд.

Заслухавши пояснення прокурора, вивчивши зміст та мотиви клопотання і надані суду письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України з якої вбачається, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено, що існують передбачені законом підстави для арешту майна; надано достатньо доказів, які вказують на те, що майно на яке було спрямоване вказане правопорушення, тобто є предметом кримінального правопорушення; враховано розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення; відсутність негативних наслідків арешту майна для інших осіб.

Таким чином, у вказаному клопотанні зазначено, що підставами, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, що передбачено ч. 1-3 ст. 170 КПК України, є збереження речових доказів.

Підставою заборони на використання майна з метою збереження речових доказів, що передбачено ч. 4 ст. 170 КПК України, є запобігання відчуження майна, а також інші наслідки, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, якими є: неможливість проводити слідчі дії.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя, розглянувши дане клопотання та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000123 від 19.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на об`єкти нерухомого та рухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 000, загальною площею 45 кв. метрів, належить на праві спільної часткової власності, розмір частки, якої складає 1/3 - громадянці на ім`я ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), 1/3 - громадянці на ім`я ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), 1/3 - громадянину на ім`я ОСОБА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), шляхом заборони її відчуження та розпорядження.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1