Справа № 351/642/25
Провадження № 11-сс/4808/243/25
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000069 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить, поновивши строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити, зобов`язати орган досудового слідства повернути майно законним власникам.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що сторона захисту про існування ухвали слідчого судді та про її зміст дізналася 10 червня 2025 року.

Вказує, що арешт накладено з порушенням вимог ст. 170, 173, 94 КПК України без належного обґрунтування мети, непропорційно, без аналізу прав власників, а також без урахування презумпції невинуватості.

Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, що вилучене майно, зокрема електронні пристрої та грошові кошти, має доказове значення у кримінальному провадженні. Так, арешт майна стосується третіх осіб, частина майна належить не підозрюваним, а іншим особам, зокрема ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та такий арешт зачіпає права осіб, не причетних до провадження.

Сторона захисту вважає, що майно не має ознак речових доказів, оскільки немає доказів, що електронні пристрої містять інформацію, пов`язану з розслідуванням, а грошові кошти не індивідуалізовані, походження не пов`язане зі злочином.

Стверджує, що відповідно до ухвали слідчого судді, дозвіл на обшук було надано з виключною метою виявлення і вилучення предметів, які можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та в ухвалі не зазначено грошові кошти як об`єкти, які підлягають виявленню, вилученню або арешту. Таким чином, вилучення грошових коштів під час обшуку виходить за межі наданого дозволу, а тому є процесуально неправомірним.

Вказує, що арешт використовується як засіб тиску, а не для забезпечення мети кримінального процесу.

Ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року клопотання задоволено, накладено арешт з метою збереження речових доказів із забороною відчуження, розпорядження та користування на тимчасово вилучені під час обшуку приміщення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , речі та об`єкти, а саме: грошові кошти в загальній сумі 88 850 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень, паспорт на ім`я ОСОБА_12 зі скретч картою оператора мобільного зв`язку «Lifecell», ноутбук марки «HP», ноутбук марки «Lenovo», сумку із зарядним пристроєм та ноутбуком марки «Apple MacBook Pro», карту пам`яті, на якій містяться завантажені дані із месенджерів, документи про відкриття банківського рахунку, мобільний телефон марки «Iphone 11», мобільний телефон марки «Google Pixel» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Google Pixel» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Google Pixel» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Iphone X» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Google Pixel» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Iphone XS Max» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_6 та з сім картою у чохлі, мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max» з сім картою у чохлі, мобільний телефон марки «Google Pixel» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_7 та з трьома сім картами оператора мобільного зв`язку «Lifecell» у чохлі, банківську карту АТ КБ «Приват Банк» за номером НОМЕР_8 , банківську карту «Ощадбанк» за номером НОМЕР_9 , банківську карту «Monobank» за номером НОМЕР_10 , дві банківські карти «Райффайзен Банк» за номерами НОМЕР_11 та НОМЕР_12 з шістьма скретч картами, банківську карту АТ КБ «Приват Банк» за номером НОМЕР_13 , дві банківські карти АТ «ПУМБ» за номерами НОМЕР_14 та НОМЕР_15 , банківську карту «Neobank» за номером НОМЕР_16 , одну скретч карту, дві скретч карти з сім картами, 74 скретч карт, 17 з яких з сім картами та 35 сім карт оператора мобільного зв`язку «Lifecell».

Слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим поза розумним сумнівом доведено, що тимчасово вилучене майно має суттєве значення для належної правової кваліфікації вчиненого діяння, встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також доведено, що накладення арешту на тимчасово вилучене майно необхідне з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 170 КПК України, в тому числі можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, вважав, що є необхідність у накладенні арешту у частині права на відчуження, розпорядження та користування на вказане у клопотанні майно, оскільки дані предмети можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є необхідність в накладенні арешту на вказані вилучені речі, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвалу слідчого судді було постановлено без участі ОСОБА_8 чи його адвоката, оскільки вони не були повідомлені про розгляд клопотання про накладення арешту на майно. Як зазначає адвокат ОСОБА_13 про існування ухвали та про її зміст дізнався 10 червня 2025 року, інші дані в матеріалах клопотання відсутні. Апеляційна скарга надійшла в суд апеляційної інстанції 18 червня 2025 року (а.п. 27-48).

Суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на наведене, з метою забезпечення реалізації права на апеляційне оскарження рішення слідчого судді, строк апеляційного оскарження адвокату ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 необхідно поновити.

Під час апеляційного розгляду:

- адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при прийнятті оскарженого рішення дотримався вказаних вимог закону.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно дійшов висновку про наявність підстав для арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що твердження сторони захисту про відсутність ознак речових доказів у майна на яке накладено арешт (електронні пристрої, грошові кошти) не є слушними.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно з матеріалами справи, арештоване майно (ноутбуки, телефони, грошові кошти) вилучено з метою збереження інформації, що може містити докази причетності до кримінального правопорушення, вчиненого організованою групою, зокрема переписку, файли, дані з банківських застосунків тощо. Достеменно і на момент винесення ухвали слідчого судді встановлено, що ці пристрої можуть бути використані для фіксації часу, місця та способу координації дій підозрюваних, що свідчить про їхній зв`язок із предметом кримінального правопорушення.

На даний час здійснюється кримінальне провадження №0000069 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України (а.п. 4-13).

У ході розслідування даного провадження досліджуються обставини щодо пособництва в несанкціонованому втручанні в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. ст. 27 ч. 2 ст. 361 КК України та пособництво в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у особливо великому розмірі.

Так, 28 травня 2025 речі та об`єкти, які вилучено у ході проведення обшуку місця події за місцем проживання ОСОБА_8 було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні на підставі ст. 98 КПК України.

Із протоколу обшуку, вбачається, що обшук проведено заступником начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 (м. Снятин) ОСОБА_14 . Місцем проведення обшуку являється квартира АДРЕСА_2 . В ході обшуку були виявлені мобільні пристрої, документи, скретч карти, сім карти, ноутбуки, грошові кошти.

З постанови про визнання речовими доказами від 28 травня 2025 року вбачається, що вилучені у ході обшуку помешкання, розміщеного за адресою АДРЕСА_1 , грошові кошти в загальній сумі 88 850 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень, паспорт на ім`я ОСОБА_12 зі скретч картою оператора мобільного зв`язку «Lifecell», ноутбук марки «HP», ноутбук марки «Lenovo», сумку із зарядним пристроєм та ноутбуком марки «Apple MacBook Pro», карту пам`яті, на якій містяться завантажені дані із месенджерів, документи про відкриття банківського рахунку, мобільний телефон марки «Iphone 11», мобільний телефон марки «Google Pixel» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Google Pixel» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Google Pixel» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Iphone X» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Google Pixel» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Iphone XS Max» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_6 та з сім картою у чохлі, мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max» з сім картою у чохлі, мобільний телефон марки «Google Pixel» з сім картою оператора мобільного зв`язку за абонентським номером НОМЕР_7 та з трьома сім картами оператора мобільного зв`язку «Lifecell» у чохлі, банківську карту АТ КБ «Приват Банк» за номером НОМЕР_8 , банківську карту «Ощадбанк» за номером НОМЕР_9 , банківську карту «Monobank» за номером НОМЕР_10 , дві банківські карти «Райффайзен Банк» за номерами НОМЕР_11 та НОМЕР_12 з шістьма скретч картами, банківську карту АТ КБ «Приват Банк» за номером НОМЕР_13 , дві банківські карти АТ «ПУМБ» за номерами НОМЕР_14 та НОМЕР_15 , банківську карту «Neobank» за номером НОМЕР_16 , одну скретч карту, дві скретч карти з сім картами, 74 скретч карт, 17 з яких з сім картами та 35 сім карт оператора мобільного зв`язку «Lifecell» визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000069 від 23.04.2025 року.

Сторона захисту доводить, що вилучене майно та грошові кошти не є власністю ОСОБА_8 , а належить на законних підставах іншим особам. На підтвердження цієї обставини посилається долучені до апеляційної скарги копію договору позики №20/12 від 20 жовтня 2024 року (а.п. 45-46) та копію акта приймання-передачі грошових коштів від 20 грудня 2025 року (а.п. 47).

На думку колегії суддів надані стороною захисту докази не доводять таке твердження поза розумним сумнівом з урахуванням дат складання таких документів.

У даному випадку, за даними слідства, техніка та кошти могли використовуватись для вчинення або приховування злочину. Питання про належність того чи іншого об`єкта до конкретної особи підлягає дослідженню під час розгляду справи по суті.

Щодо твердження сторони захисту про недоведеність мети накладеного арешту на майно, колегія суддів звертає увагу, що в ухвалі слідчого судді чітко зазначено мету арешту майна збереження речових доказів, які можуть бути змінені, знищені або приховані, що відповідає положенням п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Твердження сторони захисту про те, що арешт є засобом тиску, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки таке твердження є суб`єктивною оцінкою сторони захисту і не підтверджене жодними доказами.

Арешт накладено у передбаченому законом порядку, на підставі ухвали слідчого судді, з дотриманням вимог КПК України.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді про необхідність арешту майна з метою досягнення дієвості кримінального провадження, з тих підстав, що таке є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, суспільний інтерес розслідування та встановлення істотних обставин у вказаному кримінальному провадженні переважає приватний інтерес особи щодо належного їй майна.

Даних про настання особливих негативних наслідків для ОСОБА_8 від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вищевказаного майна під час апеляційного розгляду не здобуто, та, на думку суду апеляційної інстанції, на даний час таке втручання у права є виправданим, враховуючи потреби досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції враховує, що досудове розслідування триває, встановлюються нові фактичні дані, перевіряються обставини.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 170- 173, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_7 , строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000069 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5