Дата документу 20.06.2025
Справа № 334/3510/25
Провадження № 1-кс/334/1572/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання т.в.о. заступника начальника СВ Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000016 від 25.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

встановив:

Т.в.о. заступника начальника СВ Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000016 від 25.02.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, (злочину), передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, погоджене прокурором Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права, президент рф володимир путін та інші невстановлені представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п.1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували та розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів зс рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі смт Веселе Мелітопольського району Запорізької області.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затверджених Верховною радою України та який діє і на теперішній час.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль, або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», починаючи з 26.02.2022 Веселівська селищна територіальна громада Мелітопольського району Запорізької області є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією.

Після остаточної військової окупації смт Веселе Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного та психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військовим шляхом смт Веселе Мелітопольського району Запорізької області, представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, на території Веселівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, на захопленій матеріально-технічній базі відділення поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області було створено незаконний правоохоронний орган (мовою оригіналу) - «Весёловское отделение главного управления МВД по Запорожской области» з місцем фактичного розташування за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт Веселе, вул. Козацька, 46, який наділений повноваженнями правоохоронного органу.

Після реформації вказаного незаконного правоохоронного органу, приблизно у лютому 2023 року, мовою оригіналу «Веселевское отделение Главного управления МВД в Запорожской области», як територіальний підрозділ було перейменовано мовою оригіналу «ОП №1 Управления МВД России «Мелитопольское».

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів у тому числі віднесено органи Національної поліції України.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про Національну поліцію» завданнями поліції є:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Тобто правоохоронний орган - це державна установа, діяльність якої спрямована на захист національної безпеки, забезпечення стану законності й правопорядку, захист прав, свобод та інтересів громадян, суспільства і держави та на реалізацію інших законодавчо визначених функцій держави.

Також правоохоронні органи - це державні органи, що на підставі відповідного законодавства здійснюють правоохоронну діяльність.

Правоохоронна діяльність - це вид державної діяльності, яка здійснюється з метою охорони права спеціально уповноваженими органами шляхом застосування юридичних заходів впливу в суворій відповідності з законом і при неухильному дотриманні встановленого ним порядку і може бути реалізована через систему правоохоронних органів. З метою здійснення правоохоронної діяльності створюються відповідні органи, які називаються правоохоронними.

Таким чином, правоохоронні органи - це існуючі в суспільстві й державі установи та організації, що здійснюють правоохоронну та правозахисну функції, основне завдання яких полягає в забезпеченні законності, захисту прав та законних інтересів громадян, юридичних осіб, боротьбі з кримінальними та іншими правопорушеннями. Під правоохоронним органом розуміють державну установу, яка діє в системі органів влади й виконує на основі закону державні функції (владні, організаційно-розпорядчі, контрольні тощо) в різних сферах внутрішньої та зовнішньої діяльності держави.

Так, в третій декаді вересня 2022 року (більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території Мелітопольського району Запорізької області, яка з 26.02.2022 по теперішній час є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, будучи звільненим зі служби в поліції 23.05.2022 наказом ГУНП в Запорізькій області №749 о/с, з посади поліцейського-водія відділення поліції №2 Василівського РУП ГУНП України в Запорізькій області у спеціальному званні «сержант поліції», маючи відповідну освіту, фахові знання та значний досвід роботи у правоохоронному органі більше 10 років, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави агресора та добровільно зайняв посаду мовою оригіналу «дежурный ИВС ПиО» територіального підрозділу незаконно створеного правоохоронного органу, а саме «Веселовского отделения Главного управления МВД в Запорожской области», яке в подальшому перейменовано на «ОП №1 Управления МВД России «Мелитопольское», розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Веселе, вул. Козацька, 46.

В подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Веселівської ОТГ, Мелітопольського району, Запорізької області, діючи умисно та виконуючи свої функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді здійснював протиправну діяльність в інтересах держави-агресора та з метою підтримання окупаційної влади на території смт Веселе Мелітопольського району Запорізької області, приймав доставлених до ІТТ осіб, оформлював документи, у тому числі і про звільнення від відбування адміністративного арешту, проводив технічні огляди камер, контролював дотримання встановленого режиму та розпорядку дня затриманими в ІТТ. Окрім іншого, ніс службу та особисто здійснював охорону громадської безпеки в інтересах окупаційної влади під час проведення незаконного референдуму щодо приєднання тимчасово окупованої території Запорізької області до складу держави-агресора російської федерації тощо.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 за викладених вище обставин підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

25.02.2025 за фактом добровільного зайняття ОСОБА_5 посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, слідчим внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

27.02.2025 начальником Веселівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області підслідність у даному кримінальному провадженні визначено за СВ УСБУ в Запорізькій області.

08.04.2025 заступником керівника Запорізької обласної прокуратури здійснення подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000016 від 25.02.2025 доручено СВ Мелітопольського РУП ГУ НП в Запорізькій області.

30.04.2025 складено та погоджено прокурором повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, підтверджують зібрані з дотриманням вимог КПК України докази, а саме:

- протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 22.04.2025;

- оригінал довідки про звільнення ОСОБА_6 , у зв`язку із закінченням терміну адміністративного арешту, за підписом мовою оригіналу «Дежурного ИВС ПиО ОП №1 (дислокация пгт Веселое) УМВД россии «Мелитопольское» мл. лейтенанта полиции ОСОБА_7 » на 1 (одному) аркуші, добровільно виданий 30.04.2025 ОСОБА_6 , на який 02.05.2025 накладено арешт, з метою його збереження;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_6 від 22.04.2025, відповідно до якого, останній впізнав ОСОБА_5 як чергового, який 04.09.2024 видав йому вищевказану довідку;

- протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 22.04.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 22.04.2025.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135 КПК України, 30 квітня 2025 року повідомлення про підозру ОСОБА_5 , повістки про виклик останнього на 10 годину 00 хвилин 07 травня 2025 року, 08 травня 2025 року та 09 травня 2025 року опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (www.gp.gov.ua) (в день складання повідомлення про підозру 30.04.2025) та 03.05.2025 в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» №90 (8015).

Таким чином, 03.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Крім цього, 03.05.2025 слідчим СВ Мелітопольського РУП ГУНП у Запорізькій області скеровано постанову до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, та відповідно до доручення №003-280001365 від 03.05.2025 для надання безоплатної правової допомоги особі призначено захисника адвоката ОСОБА_10 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 03.12.2003 №438), якому 03.05.2025 вручено копію повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

На виклики слідчого СВ Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 не з`явився, про поважні причини свого неприбуття не повідомив.

12.05.2025 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук. В порядку ст. 40, ст. 281 КПК України здійснення розшуку підозрюваної доручено оперативному підрозділу Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області та 23.05.2024 заведено оперативно-розшукову справу № 50242511.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст.111, ч.8 ст.135 КПК України, підозрюваний ОСОБА_5 належним чином повідомлений про виклик.

Проте, до тепер ОСОБА_5 до СВ Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області не з`явився за викликами та жодним чином не повідомив про причини неявки, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно з рапортом старшого оперуповноваженого СРЗПВ ВКП Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території смт Веселе Мелітопольського району Запорізької області. На територію підконтрольну Україні не виїжджав.

Відповідно до інформації з бази даних МВС ВІС «ШЛЮЗ МВС АРКАН» встановлено, що ОСОБА_5 станом на 12.05.2025 державний кордон України з 01.01.2022 не перетинав.

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України, встановлено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України ОСОБА_5 станом на 06.05.2025 немає.

Згідно з інформацією Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_5 станом на 16.04.2025 не перебуває на обліку як ВПО в електронному сервісі Єдиної інформаційної системи соціальної сфери.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Таким чином, з урахуванням санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України, орган досудового розслідування відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні з метою його конфіскації.

Відтак, санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України, зокрема, за якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру, передбачена можливість додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Під час досудового розслідування встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне наступне майно:

- автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT» д.р.н.з. « НОМЕР_1 » 2007 року випуску, тип кузова універсал - загальний в чорному кольорі, № кузова (VIN №) « НОМЕР_2 », № двигуна « НОМЕР_3 » об`єм двигуна «1968», тип палива «Дизельне паливо», згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Так, ОСОБА_5 достовірно відомо про те, що він має статус підозрюваної особи, у вчинені особливо тяжкого злочину, на теперішній час з метою уникнення від кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій території Запорізької області, а також ОСОБА_5 має сталі зв`язки із представниками окупаційної влади держави-агресора російської федерації, наразі в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що наявні ризики відчуження, перереєстрації зазначеного вище майна ОСОБА_5 , з метою унеможливлення застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та подальшої його конфіскації, шляхом встановлення заборони на користування, розпорядження та відчуження майна, орган досудового розслідування вважає за доцільне, здійснити розгляд цього клопотання без повідомлення про це підозрюваного та сторону захисту, з метою запобігання настанню негативних наслідків для кримінального провадження.

У цей час незастосування заборони або обмеження в користуванні, розпорядженні наведеним вище майном підозрюваного може призвести до його перереєстрації на інших фізичних або юридичних осіб, а отже неможливості забезпечити його спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання, тобто спричинення істотної шкоди інтересам держави.

Таким чином, в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді конфіскації майна.

В ході досудового розслідування встановлено достатньо підстав для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, визначеного санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», просить провести розгляд клопотання без виклику підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника.

На підставі вище викладеного слідчий просить суд клопотання про арешт майна, задовольнити. Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT» д.р.н.з. « НОМЕР_1 » 2007 року випуску, тип кузова універсал - загальний в чорному кольорі, № кузова (VIN №) « НОМЕР_2 », № двигуна « НОМЕР_3 » об`єм двигуна «1968», тип палива «Дизельне паливо», згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ;

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання т.в.о. заступника начальника СВ Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000016 від 25.02.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT» д.р.н.з. «НОМЕР_1 » 2007 року випуску, тип кузова універсал - загальний в чорному кольорі, №кузова (VIN №) «НОМЕР_2 », № двигуна «НОМЕР_3 » об`єм двигуна «1968», тип палива «Дизельне паливо», згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: