Справа № 610/3224/25
Провадження № 1-кс/610/555/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2025м. Балаклія

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню та одну малолітню дитину, військовослужбовця, солдата, номера обслуги 1-го мінометного взводу 1-ї мінометної батареї 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України судимостей не має,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2025 року слідчий СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з вищевказаним клопотанням, погодженим з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 .

Відповідно до клопотання солдат ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він під час проходження військової служби, перебуваючи на посаді номер обслуги 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, в порушення статей 17, 65 Конституції України, статей 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", положень Військової присяги, статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав, в умовах воєнного стану, без поважних причин та відповідного дозволу командирів, 20.09.2022 самовільно залишив тимчасове місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та перебував за межами місця служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Відомості за даним фактом 28.11.2024 внесено до ЄРДР за № 0001138.

25.08.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а також вказує на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали подане клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував факт самовільного залишення ним місця служби та пояснив, що в липні 2022 року він добровольцем вступив на військову службу і був зарахований до військової частини НОМЕР_1 . Його підрозділ виконував бойові завдання у районі Бахмута Донецької області. Перебуваючи на позиції, він був поранений у ногу, та його разом з іншими військовослужбовцями евакуювали з позицій. Потім командування наказало їм знову виходити на позиції, проте у зв`язку з пораненням та відсутністю підтримки бронетехніки він відмовився це робити. Після цього його та ще кількох військовослужбовців вивезли на блокпост між м. Костянтинівкою та м. Бахмут і, зі словами "Такі військовослужбовці нам не потрібні", сказали повертатися додому. Він попутними машинами добрався до місця свого мешкання у с-ще Андріївка Ізюмського району Харківської області де і проживав весь цей час. Також пояснив, що ніколи не переховувався від правоохоронних органів, зараз хоч і не офіційно, але постійно працює на зведені фортифікацій. 06.04.2025 його зупинили на блокпості і повідомили, що він в розшуку, після чого його передали співробітникам ВСП. Крім того пояснив, що з 06.04.2025 співробітники ВСП протягом 19 діб тримали його під вартою здебільшого у підвальних приміщеннях, возили по різним містам, намагаючись з`ясувати до якого відділу ДБР його необхідно доставити. Його звільнили лише в ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області. Просив не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки переховуватися від органів досудового розслідування та суду, або іншим чином перешкоджати слідству, він не збирається, на всі виклики слідчого та прокурора з`являється, їхні вимоги виконує.

Заслухавши думку слідчого та прокурора, пояснення підозрюваного, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті ст. 176 КПК України.

Слідчий суддя приймає до уваги, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Відповідно до приписів ч. 8 ст. 176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, за процесуального керівництва прокурорів Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001138 від 28.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

За версією органу досудового розслідування, солдат ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001138 ОСОБА_5 25.08.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану) підтверджується: матеріалами службового розслідування та актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 вх. № 1004 від 28.02.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_6 ; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_7 ; протоколом допитом свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; довідкою № 2025-0711-0856-5444-3 гарнізонної військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_2 .

Отже, надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри.

Разом з тим, прокурором ні до клопотання, ні в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження заявлених ним ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, слідчий у своєму клопотанні зазначає, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, оскільки місцезнаходження військової частини в якій проходить військову службу підозрюваний в будь-який час може змінитися враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування. Такі обставини створять складність явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду. Крім того, слідчий зазначає, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, може перейти на бік ворога або іншим чином сприяти ворожим військам. Також слідчий посилається на суворість покарання як підставу для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ("Бекчиєв проти Молдови" §58).

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу. Також не є підставою застосування запобіжного заходу і намагання органу досудового розслідування полегшити доставку підозрюваного для проведення слідчих дій чи іншим чином полегшити проведення досудового розслідування, особливо за відсутності доказів, що підозрюваний має намір чинити перешкоди для швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Як встановлено в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 добровільно вступив до лав ЗС України. З часу залишення ним місця служби 20.09.2022 минуло майже три роки. Весь цей час він постійно перебував за місцем свого мешкання в с-щі Андріївка Ізюмського району Харківської області, одружений, має на утриманні двох власних дітей та одну дитину дружини від попереднього шлюбу, тобто має міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_5 хоч офіційно і не працює, проте має постійний дохід, працюючи на зведені фортифікацій. Слідчий в судовому засіданні зазначив, що в телефонному режимі зв`язувався з роботодавцем ОСОБА_5 та отримав підтвердження його працевлаштування. На теперішній час ОСОБА_5 обов`язків військової служби не виконує, проте виявив бажання повернутися на військову службу у іншу військову частину. Також слідчим суддею враховується, що з моменту виявлення ОСОБА_5 на блокпості 06.04.2025, останній від органу досудового розслідування не переховувався, виконував всі вимоги слідчого та прокурора, що також підтвердив в судовому засіданні слідчий, до слідчого судді для розгляду даного клопотання прибув за першим викликом. Крім того, як убачається з матеріалів клопотання, командир військової частини НОМЕР_1 повідомив про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення більше ніж через 2 роки після залишення місця служби останнім. Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя доходить висновку про недоведеність слідчим та прокурором ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від слідчого, прокурора чи суду, а обґрунтування прокурором існування ризику переховування лише тяжкістю покарання вважає формальним без підтвердження доказами та безвідносно до інших встановлених в судовому засіданні обставин. Доводи слідчого та прокурора щодо можливості підозрюваного перейти на бік ворога, або іншим чином йому сприяти, за умови того, що на території України залишиться вся його родина, також є безпідставними.

Також слідчий суддя доходить висновку про недоведеність прокурором існування ризику впливу на свідків. Як убачається з матеріалів клопотання, свідками у кримінальному провадженні є у тому числі члени сім`ї підозрюваного ОСОБА_5 . Тобто ОСОБА_5 мав об`єктивну можливість вплинути на таких свідків з метою надання ними неправдивих показань, як до пред`явлення йому підозри, так і після. Разом з цим, за майже три роки з моменту залишення ним місця служби ОСОБА_5 цього не зробив. Сам надає показання, які узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні та показаннями свідків, не заперечує факт залишення ним місця служби. Крім того пройшов військово-лікарську комісію за висновком якої був визнаний придатним до військової служби. Будь-яких відомостей про спроби вплинути на спеціалістів під час проходження ВЛК слідчим та прокурором не надано.

В обґрунтування ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) слідчий зазначає що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хвороби, підробивши для цього відповідні документи, або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Разом з цим, доказів на підтвердження таких доводів слідчим та прокурором не надано. Як зазначено вище, ОСОБА_5 пройшов військово-лікарську комісію за висновком якої був визнаний придатним до військової служби, а відтак подальше симулювання хвороби позбавлене свого практичного смислу. Крім того, симулювання хвороби або самокалічення, за умови перебування на утриманні трьох дітей, поставить в скрутне матеріальне становище в першу чергу членів сім`ї ОСОБА_5 , що останній чітко розуміє.

Так само недоведений ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Так, підозрюваний хоча раніше і притягався до кримінальної відповідальності, проте вказані випадки мали місце ще до створення ним сім`ї. На сьогоднішній день судимості погашені, тобто ОСОБА_5 став на шлях виправлення, має родину про яку піклується, має хоча і не офіційний, проте стабільний дохід. Крім того, за майже три роки з часу залишення ним місця служби ОСОБА_5 мав можливість вчинити інші кримінальні правопорушення, проте навіть з часу його затримання 06.04.2025 цього не зробив.

Таким чином, враховуючи вік та стан здоров`я підозрюваного, його сімейний стан, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей, а також фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що за доведеності обґрунтованості підозри, наведені слідчим та прокурором доводи та долучені до клопотання докази не свідчать про наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків такого ступеня, які б зумовлювали необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою (із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави чи без такої), тобто пов`язаного з виключними запобіжниками у пересуванні та комунікації, тому в задоволенні клопотання належить відмовити.

При ухваленні рішення слідчим суддею також враховано, що тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою за відсутності, передбачених ст. 177 КПК України ризиків, в першу чергу негативно вплине на його членів сім`ї, які без матеріальної підтримки чоловіка та батька, опиняться в скрутному матеріальному становищі та змушені будуть суттєво змінити свій спосіб життя.

Крім того, ОСОБА_5 в судовому засіданні висловив бажання повернутися на військову службу, але в іншу військову частину, проте тримання його під вартою буде перешкоджати таким його спробам влаштуватися на військову службу в інший підрозділ.

З приводу повідомлених ОСОБА_5 обставин щодо його незаконного тримання під вартою протягом 19 діб, слідчий суддя зазначає таке.

Частинами 1, 2 статті 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Відповідно до частин 6, 7 статті 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Підозрюваний ОСОБА_5 не повідомляв про застосування до нього насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади. Разом з цим, повідомленні ним обставини можуть свідчити про порушення прав людини та основоположних свобод, що потребує відповідного реагування з боку держави. Так, ОСОБА_5 повідомив про факти незаконного тримання його під вартою, у т.ч. і на території, що належить до територіальної юрисдикції Балаклійського районного суду Харківської області, оскільки він був доставлений саме до ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Враховуючи повідомлені підозрюваним ОСОБА_5 обставини, з метою додержання його прав та основоположних свобод, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати Харківську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону перевірити повідомлені підозрюваним ОСОБА_5 факти щодо його незаконного утримання співробітниками Військової служби правопорядку під вартою з 06.04.2025.

Керуючись статтями 131 , 176-178 , 193 -197, 199 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.

Зобов`язати Харківську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону перевірити факти незаконного утримання співробітниками Військової служби правопорядку ОСОБА_5 під вартою протягом 19 діб з 06.04.2025 та, за наявності підстав, вжити необхідні заходи реагування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 01.09.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1