Справа № 361/4269/25
Провадження № 1-кс/361/898/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002294 від 07.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, такому, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що до Броварського міськрайонного суду Київської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002294 від 07 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 153 КК України. У клопотанні прокурор посилається на те, що підставою звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 є наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість останнього ухилятися від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити те, в якому обвинувачується. У клопотанні зазначено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу чим цілодобовий домашній арешт не зможе у повній мірі запобігти вказаним вище ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку. З перелічених підстав прокурор у судовому засіданні просив задовольнити таке клопотання.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, зазначивши, що 18 квітня 2025 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 153 КК України, направлено до суду. Підготовче провадження у цій справі призначено на кінець червня 2025 року. У зв`язку з такими обставинами прокурор просить збільшити строк на який застосувати домашній арешт з одного місяця до двох. Наголосила, що у зв`язку з тим, що потерпіла повернулася з центру благодійної організації, де тимчасово перебувала, додому до матері за адресою: АДРЕСА_2 а тому обвинувачений може на неї впливати з метою зміни останньою показів, а також на свідків обвинувачення. Строк застосування запобіжного заходу до обвинуваченого спливає, а ризики передбачені п. п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли та не зменшились. Відтак, на думку прокурора, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити цілодобовий домашній арешт за іншим місцем його проживання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора, вважали його безпідставним та необґрунтованим.

Захисник наголосив, що ухвала слідчого судді, якою до обвинуваченого застосовувався запобіжний захід не набрала законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку. Однак наразі це судове рішення не скасовано, триває апеляційний розгляд. Також зауважив, що така ухвала є незаконною, тому що слідчий суддя в силу положень КПК України не вправі застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід після направлення до суду обвинувального акту, а може лише продовжити дію такого заходу. Зазначив, що ризики зазначені прокурором є необґрунтованими та не підтвердженими доказами.

Заслухавши правові позиції прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши надані до клопотання матеріали кримінального провадження, а також врахувавши особу обвинуваченого, суд констатує таке.

У судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області подано обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 153 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Враховуючи те, що на даний час підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0002294 від 07 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 153 КК України не проведено, а 18 квітня 2025 року обвинувальний акт направлено до суду, відтак слідчий суддя за клопотанням прокурора вирішує питання щодо продовження застосування запобіжного заходу до обвинуваченого до початку підготовчого судового засідання.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, які перелічені в цій статті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Дотримуючись приписів ст. 194 КПК України слідчий суддя по аналізує зазначені вище обставини. Зокрема, щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 в інкримінованому правопорушенні суд зазначає таке.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів, у тому числі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Отже, суд повинен оцінити чи існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що станом на дату розгляду клопотання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такий висновок слідчого судді підтверджується матеріалами кримінального провадження, долученими слідчим до клопотання, а саме: протоколом прийняття заяви від потерпілої. протоколом допиту потерпілої, протоколами допитів свідків, висновком судово-психіатричного експерта та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Отже, перелічені докази є вагомими та об`єктивно пов`язують обвинуваченого з інкримінованими злочином, тому слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри.

Стосовно наявності ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України слідчий суддя вказує таке.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України. Санкція цієї норми КК України встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тобто цей злочин є тяжким згідно з ч. 5 ст. 12 КК України. Відтак, суд вважає тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення й імовірність його реального відбуття є вагомим фактором, який свідчить про потенційний ризик його переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Однак ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Слідчий суддя вважає, що у обвинуваченого наявні стійкі соціальні зв`язки, які могли б зменшити ризик його переховування від слідства, зокрема, наявність сім`ї та місця постійного проживання, а також працевлаштованість. Проте, наведені фактори не можуть повністю нівелювати зазначений ризик. З огляду на такі обставини та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, суд оцінює ризик переховування від слідства, як цілком вірогідний. Отже, слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо наявності ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні суд зауважує таке.

Оцінюючи можливість впливу ОСОБА_4 на потерпілу та свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст.23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на основі показань, які суд безпосередньо досліджував під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Обвинувачений обізнаний з даними осіб, які є потерпілою та свідками, оскільки мав доступ до матеріалів кримінального провадження. Відтак, існує ризик, що обвинувачений зможе безперешкодно психологічно, фізично. економічно впливати на цих осіб з метою щоб ці особи змінили показання надані на стадії досудового розслідування або відмовились їх надавати суду. Отже, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризика, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Стосовно існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення суд вказує, що його наявність не доведена прокурором, тому що жодних доказів, які свідчать про ймовірність продовження обвинуваченим злочинної діяльності до матеріалів клопотання не долучено. Крім того, обвинувачений раніше не судимий, що також спростовує існування вказаного вище ризику.

Стосовно можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж цілодобовий домашній арешт слідчий суддя зауважує таке.

Особисте зобов`язання, на думку слідчого судді, не може бути застосовано до обвинуваченого для запобігання наведеним вище ризикам з огляду на тяжкість інкримінованому йому правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована до обвинуваченого, оскільки наразі не має заяв від потенційних поручителів.

Щодо запобіжного заходу у вигляді застави, то на переконання слідчого судді такий захід буде недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам, враховуючи тяжкість покарання за інкримінований злочин та ймовірність його реального відбування.

Відтак, на думку слідчого судді, в результаті застосування запобіжного заходу саме у вигляді цілодобового домашнього арешту буде досягнута мета забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і обраний запобіжний захід буде запобігати його спробам переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.

Суд відхиляє аргументи захисника, щодо неможливості продовження строку застосування запобіжного заходу, у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали про застосування такого заходу з таких міркувань. По перше, судом встановлено, що ухвала про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 від 18 квітня 2025 року не скасована і є чинною. По друге, апеляційне оскарження цієї ухвали не зупиняє її дії, а також не позбавляє суд можливості продовжити строк запобіжного заходу за новим клопотанням прокурора. Суд наголошує, що надання оцінки щодо законності судового рішення, зокрема ухвали від 18 квітня 2025 року є компетенцією суду апеляційної інстанції, а не суду першої інстанції. Також суд зауважує, що положення ч.6 ст. 199 КПК України на які посилався захисник для обґрунтування своїх заперечень застосовуються для продовження запобіжного заходу лише у вигляді тримання під вартою, що вбачається із назви цієї статті, а не домашнього арешту.

Отже, враховуючи обґрунтовану підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочину, який, відповідно до положення ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, без застосування електронних засобів контролю строком до 16 липня 2025 року, включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відтак, слідчий суддя покладає на обвинуваченого такі обов`язки: зобов`язати прибувати за кожною офіційною вимогою до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатися за територію населеного пункту, у якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора, або суду; цілодобово не покидати адресу проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних державних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 177,178, 181, 184, 194, 196, 199, 309, 331, 372, 376, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002294 від 07.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці з моменту винесення ухвали, до 16 липня 2025 року включно, без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні процесуальні обов`язки:

- зобов`язати прибувати за кожною офіційною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися за територію населеного пункту, у якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- цілодобово не покидати адресу проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних державних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному його обов`язки та наслідки їх невиконання. Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

У разі не виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено о 12 год. 40 хв. 21 травня 2025 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1