Справа № 715/792/25
Провадження № 1-кп/715/133/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.05.2025 селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , у січні 2025 року, всупереч вимогам ст. ст. 215, 226 Податкового кодексу України, Законів України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 із змінами, «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 із змінами, «Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1251 від 27.12.2010, із змінами, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи прямий умисел на отримання прибутку від незаконної реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, незаконно придбала з метою збуту, зберігала з цією метою, а також транспортувала з метою збуту незаконно виготовлені підакцизні товари тютюнові вироби.
Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин, а для малих виробників виноробної продукції алкогольних напоїв без додавання спирту: вин виноградних, вин плодово- ягідних, напоїв медових), тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону.
Згідно з п. 215.1 ст. 215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів належать спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво (крім квасу «живого» бродіння); тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну.
Пунктом 226.1 ст. 226 Податкового кодексу України передбачено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.
Відповідно до п.п. 14.1.109 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою, пачку (упаковку) тютюнового виробу чи ємність (упаковку) з рідиною, що використовується в електронних сигаретах, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.
Пунктом 24 «Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1251 від 27.12.2010, ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України маркованих з порушенням вимог цього Порядку тютюнових виробів забороняється.
Так на початку січня 2025 року ОСОБА_4 , з метою реалізації свого умислу, направленого на отримання прибутку від незаконної реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів, перебуваючи на території МТК «Калинівський ринок», за адресою м. Чернівці, вулиця Калинівська,13-А, придбала у невстановленої слідством особи тютюнові вироби без марок акцизного податку марок «Маrblе» в кількості 260 пачок, які зберігала з метою збуту до 23.01.2025.
Після чого, діючи з метою подальшого збуту придбаних незаконно виготовлених тютюнових виробів ОСОБА_4 , використовуючи транспортний засіб марки «Ореl Vivaro», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , яка не знала про його протиправне використання ОСОБА_4 , 23 січня 2025 року о 01 год. 20 хв. на пункті пропуску «Порубне-Сірет» митного поста «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці Держмитслужби України, за адресою Чернівецька область, Чернівецький район, с. Тереблече, вул. Головна, 2-К, намагалася здійснити перетин державного кордону на вказаному транспортному засобі, в якому перевозила з метою подальшого збуту незаконно виготовлені тютюнові вироби без марок акцизного податку марки «Маrblе» в кількості 260 пачок, що знаходились у вказаному транспортному засобі з приховуванням від митного контролю.
Відповідно до протоколу дослідження від 18.03.2025 №140 ДУ «Чернівецький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» тютюнові вироби марки «Маrblе» не відповідають вимогам ДСТУ ГОСТ 3935:2004 «Сигарети. Загальні технічні умови» (р.4.11).
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину визнала повністю, підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснила, що з метою отримання прибутку купила на території МТК «Калинівський ринок» цигарки без марок акцизного збору, які привезла до себе додому, після чого помістила в автомобіль ОСОБА_5 та в подальшому намагалася перетнути кордон з метою продажу цигарок на ринку в м. Сучава, в Румунії. Щиро розкаялася у вчиненому та просила суд суворо його не карати.
За згодою учасників судового процесу, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачена правильно розуміє фактичні обставини справи, що підтверджується її показаннями, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, а тому суд, згідно вимог ч. 3 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та оголошенням матеріалів кримінальної справи, які характеризують обвинуваченого.
Суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад злочину. Встановлено, що в діях обвинуваченої ОСОБА_4 є склад злочину, передбачений ч.1 ст.204 КК України - а саме незаконне придбання з метою збуту, транспортування з метою збуту та зберігання з цією метою, незаконно виготовлених тютюнових виробів.
Як пом`якшуючі покарання ОСОБА_4 обставини, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає: визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, відсутні.
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 та, встановлюючи ступінь її вини у вчиненому злочині, суд дає оцінку не тільки окремому вчинку обвинуваченої, а також і її особистості, наскільки вона проявилася у її злочинних діях. Окрім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер обставини вчиненого злочину, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , одружена. До кримінальної відповідальності притягується вперше. За місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, чолові останньої, являється особою з інвалідністю 3 групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. А тому з огляду на особистість обвинуваченої суд вважає, що вона не є особою суспільно небезпечною, яка здатна на системне вчинення кримінальних правопорушень.
Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до висновку Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Суд також враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.
Тобто для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховуючи обставини правопорушення та особу обвинуваченої, відсутність обставин які обтяжують покарання та наявність декількох обставини які пом`якшують покарання, її майновий стан та стан здоров`я, добровільно, своєю активною поведінкою сприяла розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин його вчинення, у скоєному щиро розкаялася, дала критичну оцінку своїм злочинним діям, того, що внаслідок вчиненого злочину тяжких наслідків не настало, беручи до уваги обставини справи, а також особу обвинувачену, яка характеризується позитивно, має постійне місце проживання, не перебуває на спеціальному обліку у лікарів нарколога та психіатра, а тому суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченій мінімального покарання в межах санкції ч.1 ст.204 КК України є недоцільним, у зв`язку з чим, при призначенні покарання суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.69 КК України і призначити покарання у розмірі, що є меншим ніж зазначений у санкції правової норми.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.
Таким чином, призначення обвинуваченій ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, основного покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.
При визначенні розміру штрафу суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 69 КК України за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Тому суд не вправі призначити покарання у виді штрафу за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України із застосуванням ст. 69 КК України менше ніж 3750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (із розрахунку 5000 (5000:4) = 3750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян). Також суд вважає, що запропонована прокурором міра покарання у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є надто суровою у цій справі.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України КПК України суд,-
У Х В А Л И В :
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Суддя: