Провадження № 1-кс/161/4422/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 04 серпня 2025 року Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Волинської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене 29.07.2025 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , із встановленням заборони на користування, відчуження та розпорядження майном, а саме на мобільний телефон марки «Iphone» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що упаковано до сейф-пакету №ICR0151486, який належить ОСОБА_5 .

Клопотання вмотивоване тим, що СУ ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за №0000142 від 18.02.2025 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.303 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка ОСОБА_6 , на сайті надання платних сексуальних статевих послуг keksik.net, за попередньою змовою з іншою невстановленою особою, з жовтня 2024 року по теперішній час завербувала дівчат зі свого оточення, які знаходься в складному матеріальному становищі в зайняття проституцією, з метою отримання прибутків.

В ході проведення комплексу негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_6 організовувала надання сексуальних послуг завербованими дівчатами ОСОБА_5 , який в подальшому почав підшуковувати серед свого оточення потенційних клієнтів, тим самим здійснюючи протиправну діяльність, пов`язану із забезпеченням зайняття проституцією завербованими дівчатами, які перебувають в уразливому стані іншим особам за грошову винагороду.

Так, 29 липня 2025 року в ході проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що упаковано до сейф-пакету №ICR0151486, володільцем якого є ОСОБА_5 , який відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та долучено до матеріалів провадженні в цій якості, оскільки воно може бути засобом вчинення кримінальних правопорушень, а також містить відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи вище вказане, накладення арешту на зазначене майно, дозволить зберегти речові докази у кримінальному провадженні, унеможлививши їх знищення чи відчуження, забезпечить виконання завдань кримінального провадження, надасть змогу безперешкодно провести судові експертизи та прийняти законне процесуальне рішення у кримінальному провадженні, тому слідчий звернулася із даним клопотанням.

В судове засідання не з`явився слідчий, однак попередньо подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності, при вирішенні клопотання поклався на розсуд суду.

Також не в судове засідання не з`явилася власник майна ОСОБА_5 , попередньо подав заяву про розгляд клопотання без його участі, заперечив щодо накладення арешту на мобільний телефон, а тому слідчий суддя приходить до висновку про розгляд клопотання на підставі наявних у ньому матеріалів із кримінального провадження. Відповідно до положень, передбачених ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

До матеріалів клопотання слідчим долучено постанову від 29.07.2025 про визнання вилученого в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , мобільного телефону марки «Iphone» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , речовим доказом у кримінальному провадженні.

Водночас, на думку слідчого судді, сам факт визнання вилученого мобільного телефону речовим доказом, за відсутності належного обґрунтування досягнення конкретних завдань арешту майна, визначених ст. 170 КПК України, не є безумовною підставою для накладення арешту на майно.

Разом з цим, слідчим у клопотанні жодним чином не доведена така мета арешту, як забезпечення збереження речових доказів, на яку останній посилається, а лише формально вказано, що не накладання арешту на майно, а саме мобільний телефон, який належить гр. ОСОБА_5 , може призвести до втрати речового доказу, а також, що існує реальна загроза зміни або пошкодження необхідних слідству відомостей, які можуть бути використані в суді як докази.

Також клопотання слідчого не містить конкретних завдань, які будуть досягнуті шляхом накладення арешту на вилучений мобільний телефон, та доказів, що не накладення арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного у клопотанні майна, тобто обґрунтування необхідності арешту майна відсутнє.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що стороною кримінального провадженняне доведено необхідності та конкретної мети накладення арешту на вилучений у гр. ОСОБА_5 мобільний телефон, який належить йому, клопотання не містить обґрунтування досягнення завдань арешту майна, визначених ст.170 КПК України, та доказів, що не накладення арешту на майно призведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, крім того матеріалами клопотання не доведене що наявна інформація в мобільному телефоні містить дані, які підтверджують вчинення ОСОБА_5 будь якого кримінального правопорушення і матиме силу речового доказу, також не доведено, що останній набув статус учасника кримінального правопорушення, в тому числі підозрюваного, тому в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження №0000142 від 18.02.2025 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.303 КК України відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1