Пересипський районний суд міста Одеси
Провадження №1-кс/523/4666/25
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 та заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду скаргу останньої особи на рішення слідчого в кримінальному провадженні №0000006 від 17 січня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.367 та ч.3 ст.382 КК України,

в с т а н о в и в:

24 липня 2025 року до Пересипського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 17 липня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000006 від 17 січня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.367, ч.3 ст.382 КК України, щодо можливого умисного невиконання судового рішення окремими прокурорами Суворовської окружної прокуратури м. Одеси в межах кримінального провадження №0000432 від 21 жовтня 2023 року, за ознаками ст.356 КК України.

Дослідивши скаргу з додатками, отримавши пояснення ОСОБА_3 в її підтримку, а також письмові заперечення проти скарги слідчого, слідчий суддя дійшов наступного.

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_3 від 26 листопада 2024 року прокурору Одеської обласної прокуратури останній повідомляє про завдання йому неконкретизованої істотної шкоди бездіяльністю прокурорів процесуальних керівників Суворовської окружної прокуратури м. Одеси під час здійснення нагляду за досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000432 від 21 жовтня 2023 року, за ознаками ст.356 КК України.

Зазначене звернення стало підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0000006 від 17 січня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.367 та ч.3 ст.382 КК України.

11 липня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до прокурорів Одеської обласної прокуратури із клопотанням, в порядку ст.220 КПК України, із вимогою вручити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого в даному провадженні.

14 липня 2025 року прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 спрямував зазначене клопотання слідчому Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 для його належного вирішення.

Постановою слідчого ОСОБА_4 від 17 липня 2025 року було прийнято рішення про відмову ОСОБА_3 у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000006 від 17 січня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.367, ч.3 ст.382 КК України, що обґрунтовано: відсутністю судового рішення, яке б зобов`язувало слідчого чи прокурора визнати скаржника потерпілим; наявністю ознак зловживання ОСОБА_3 процесуальними правами, їх недобросовісного використання, що перешкоджає здійсненню досудового розслідування у розумні строки; не надання ОСОБА_3 документів чи інших доказів, які б підтверджували спричинення заявнику моральної або матеріальної шкоди та надали б можливість дійти об`єктивного висновку про завдання йому такої шкоди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням слідчого, скаржник у змісті скарги, усних поясненнях та додаткових матеріалах зазначає:

- про допущену бездіяльність прокурорами процесуальними керівниками в кримінальному провадженні №0000432 від 21 жовтня 2023 року, за ознаками ст.356 КК України, що підтверджена письмовими скаргами та ухвалами слідчих суддів Суворовського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2024 року та від 08 жовтня 2024 року за результатами позитивного вирішення поданих ним скарг;

- про спричинення такою бездіяльністю моральної шкоди, яку ОСОБА_3 оцінено в розмірі 500000 грн, у зв`язку із чим, ним 28 липня 2025 року було подано слідчому відповідний цивільний позов;

- про відсутність конкретних відомостей про кримінальне провадження, в якому відмовлено у визнанні за ним статусу потерпілого.

Відповідно до положень ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.367 та ч.3 ст.382 КК України, кожного окремо, є завдання цими діяннями істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Істотною шкодою, що охороняється законом, вважається шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, якщо йдеться про матеріальні збитки (п.3 Примітки до ст.364 КК України).

Верховний Суд України у постанові від 27 жовтня 2016 року №5-99 кс16 виклав правову позицію, яка полягає у тому, що диспозиція ч.1 ст.364 і ч.1 ст.365 КК, якими передбачено відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).

Станом на 17 липня 2025 року (день постановлення оскаржуваного заявником рішення) в розпорядженні слідчого була лише письмова заява ОСОБА_3 від 26 листопада 2024 року, в якій останній повідомляє про завдання йому неконкретизованої істотної шкоди.

І лише 28 липня 2025 року ОСОБА_3 , ознайомившись із змістом рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, подає слідчому позовну заяву про стягнення з Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури спричиненої моральної шкоди в розмірі 500000 грн, яку обґрунтовує наступним: оскарження бездіяльності прокурорів вимагало значних зусиль і витрат часу щодо застосування належної процедури; ухвалення судових рішень та їх невиконання прокурорами пригнічувало душевний стан, призводило до депресії, порушувало спокійний сон; незабезпечення рівності перед законом принижувало людську гідність; невиконання прокурорами процесуальних обов`язків викликало гніві негативні емоції щодо несправедливого відношення до моїх законних інтересів у кримінальному провадженні; від тривалого переживання порушувався артеріальний тиск, наслідком чого погіршувалося самопочуття; судова тяганини призводила до морального і фізичного виснаження, втоми, позбавляла спокійного ритму життя і взаємовідносин з оточуючими; при визначенні розміру шкоди заявник виходить із протиправної поведінки групи процесуальних керівників Суворовської окружної прокуратури м. Одеси, владними повноваженнями яких спричинені глибинні страждання, що тривають до теперішнього часу.

Слідчий суддя зазначає, що як 17 липня 2025 року, так і на час постановлення даного судового рішення ОСОБА_3 не було надано слідчому жодного документа чи іншого доказу, які б підтверджували спричинення заявнику моральної шкоди та надали б можливість дійти об`єктивного висновку про завдання йому її в істотному розмірі, оскільки навіть зазначені заявником в змісті позовної заяви доводи є виключно голослівними.

Не зазначення слідчим в резолютивній частині оскаржуваного рішення номеру та дати реєстрації кримінального провадження є несуттєвим недоліком, оскільки із вступної та резолютивної частин прямо вбачається, що таке рішення постановлено слідчим в кримінальному провадженні №0000006 від 17 січня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.367 та ч.3 ст.382 КК України.

З урахуванням викладеного слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для скасування оскаржуваного рішення слідчого.

Керуючись ст.ст.55,303-309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 17 липня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000006 від 17 січня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.367, ч.3 ст.382 КК України, щодо можливого умисного невиконання судового рішення окремими прокурорами Суворовської окружної прокуратури м. Одеси в межах кримінального провадження №0000432 від 21 жовтня 2023 року - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана впродовж п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1