Справа № 629/7803/24
Провадження № 1-кс/629/961/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Лозівського РВ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0001342 від 17.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, -

встановив:

Старший слідчий СВ Лозівського РВ ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_3 27.05.2025 року звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням, погодженим прокурором Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0227 площею 5,1638 га, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження та розпорядження, з метою відшкодування завданої вчиненням кримінального правопорушенням майнової шкоди та забезпечення цивільного позову.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в грудні 2024, точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на незаконну порубку дерев у захисних лісових насадженнях, перевезення незаконно зрубаних дерев в порушення вищевказаних норм діючого законодавства, на території Лозівської міської територіальної громади Харківської області.

Так, 16.12.2024 ОСОБА_5 попросив про допомогу ОСОБА_6 щодо завантаження фрагментів спиляних дерев, які він мав спиляти в захисному лісовому насадженні, розташованому за межами населених пунктів Смирнівського старостинського округу Лозівської міської територіальної громади Харківської області, за допомогою бензинової пили, запевнивши останнього у законності своїх дій, на що отримав згоду.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 , які діяли без попередньої змови між собою та останньому було невідомо про злочинні наміри ОСОБА_5 , 16.12.2024, точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, на автомобілі марки «ГАЗ 3302» реєстраційний номер НОМЕР_1 прибули до захисного лісового насадження, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:000:0472, за межами населених пунктів Смирнівського старостинського округу Лозівської міської територіальної громади Харківської області, яка перебуває в комунальній власності Лозівської міської територіальної громади Харківської області та у постійному користуванні Управління житлово-комунального господарства та будівництва Лозівської міської ради Харківської області.

Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев, ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за допомогою бензинової пили спиляв та в подальшому розпиляв на колоди у вказаному лісовому захисному насадженні 6 сухостійних дерев породи «Тополя» діаметром на пнях 34 см, 38 см, 40 см, 50 см, 56 см, 70 см.

В подальшому, колоди вказаних дерев ОСОБА_5 та ОСОБА_6 завантажили до кузову автомобілю марки «ГАЗ» моделі 3302 д.р.н. НОМЕР_1 та направилися в напрямку міста Лозова, таким чином здійснюючи незаконне перевезення зрубаних дерев.

Цього ж дня, приблизно о 13-30 год. на автошляху поблизу с. Веселе Лозівського району Харківської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були зупинені працівниками поліції.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 інкримінується заподіяння майнової шкоди Лозівській міській територіальній громаді Харківської області в особі Управління житлово-комунального господарства та будівництва Лозівської міської ради Харківської області на загальну суму 55749 гривні 6 копійок, що є істотною шкодою.

В судове засідання старший слідчий ОСОБА_3 не з`явилась, надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, на задоволенні клопотання наполягала з наведених у ньому підстав.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки слідчому судді не відомі, заяв про відкладення розгляду клопотання не надавав.

Відповідно до ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про арешт майна за їх відсутності.

Дослідивши клопотання та надані докази, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволеннюне підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів клопотання, дане кримінальне правопорушення внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.12.2024 за №0001342, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 ч.1 КК України.

19.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 ч.1 КК України.

20.05.2025 Управління житлово-комунального господарства та будівництва Лозівської міської ради Харківської області пред`явило позовну заяву до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням на суму 55749,06 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_5 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0227 площею 5,1638 га.

Згідно відомостей про масову оцінку земельної ділянки сільськогосподарського призначення (регресійна модель) Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру прогнозована масова оцінка ділянки з кадастровим номером: :02:000:0027 площею 5,1638 га становить 230217,18 грн.

Відповідно до вимог ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до п.п.1,3,4,5,6 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно вимог ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В свою чергу, для задоволення цивільного позову арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v.Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено, що в застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного нерухомого майна земельної ділянки, яка на праві власності належить підозрюваному.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу сторони обвинувачення, що вартість майна, яке належить арештувати, з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Також в матеріалах долучених до клопотання про накладення арешту на майно відсутня оцінка ринкової вартості земельної ділянки, однак ринок землі сільськогосподарського призначення в Україні запрацював з 1 липня 2021 року з моменту набрання чинності закону України від 31 березня 2020 року № 552-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення».

Долучені до клопотання матеріали містять документ, в якому зазначена прогнозована масова оцінка земельної ділянки на яку слідчий просить накласти арешт, вартість якої складає 230217,18 грн., розмір завданої шкоди зазначений в у цивільному позові складає 55749,06 грн., отже відсутні співмірність розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням і вартості майна, яке належить арештувати.

Крім того, матеріали клопотання не містять відомостей, щодо відсутності у ОСОБА_5 іншого майна на яке може бути накладено арешт з метою забезпечення позову.

Також слідчим суддею береться до уваги, що ні з клопотання, ні з матеріалів, які надані слідчим в обґрунтування свого клопотання, не вбачається підстав вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0227 площею 5,1638 га, буде пошкоджуватися, псуватися, знищуватися, перетворюватися або відчужуватись.

При цьому, обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого або прокурора, який звернувся з клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, не доведе необхідність такого арешту.

Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчим не обґрунтована необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна земельних ділянок за відсутності розрахунку ринкової вартості цієї ділянки (доведення висновку про співмірність вартості земельних ділянок, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням) та не доведені підстави, передбачені ч.2 ст.170 КПК України, з метою забезпечення яких допускається арешт майна у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.170,172,173 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Лозівського РВ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0001342 від 17.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 5-денний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Харківської області.

Слідчий суддя ОСОБА_7