ЄУН справи: 336/3935/25
Номер провадження: 1-кп/336/1157/2025
В И Р О К

Іменем України

20 червня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000366 від 08.03.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , у військову званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», п. п. 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, без передбаченого законом дозволу, весною 2023 року у денний час, перебуваючи біля населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області, незаконно придбав шляхом привласнення знайденого, два предмети циліндричної форми, схожі на підривачі дистанційної дії типу УЗРГМ, які з метою подальшого незаконного зберігання взяв із собою.

Надалі, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, незаконно зберігаючи вищезазначені предмети при собі, взимку 2024 року переніс їх до свого місця мешкання, а саме до приміщення будинку АДРЕСА_1 , де поклав їх до картонної коробки на поличці шафи у приміщенні кімнати, де зберігав вказані предмети до 27.03.2025.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся.

Допитаний в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_5 показав, що є військовослужбовцем і приблизно рік назад або більше під час бойових дій у складі підрозділу виходив вночі з оточення. В ході виходу з оточення, він, як і інші військовослужбовці, в тому числі використовували ворожі міни і гранати, які знаходили, для прикриття свого відходу і використання в подальшому для ураження супротивника. Тоді ж він знайшов два підривника для гранат, які залишив при собі для подальшого використання для ураження живої сили противника. Пізніше він потрапив до госпіталю, а підривники залишились серед його речей. Потім він переїхав до лікарні в м. Запоріжжя, а його побратими зібрали і відправили йому додому його речі, серед яких залишились вказані 2 підривника до гранат. Вже перебуваючи вдома мати показала йому вказані предмети і сказала, що викене їх, але він це не проконтролював і фактично ці два підривника залишились зберігатись серед його речей і були виявлені працівниками поліції під час обшуку.

Суд зазначає, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду немає сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорюються. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням висновку експерта за результатами судової вибухо-технічної експертизи, матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого наданих стороною обвинувачення та стороною захисту, а також щодо визнання та долучення речових доказів, витрат на проведення судової експертизи.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/108-25/6978-ВТХ від 28.03.2025 надані на дослідження 2 предмети циліндричної форми є бойовими уніфікованими підривачами дистанційної дії типу УЗРГМ промислового виготовлення, які до бойових припасів не відносяться, але являються самостійними вибуховими пристроями, відносяться до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містять в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,1 г, азид свинцю масою 0,2 г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г кожен.

Постановою слідчого від 27.03.2025 два предмети, схожі на підривачі типу УЗРГМ, які вилучені в ході проведення обшуку за адресою м. Запоріжжя, вул. Шевченка, 400, визнано речовими доказами та передано на зберігання до камери схову відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання та придбання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст. ст. 65 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, при визначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, обставини вчинення кримінального правопорушення, фактично вчинені обвинуваченим дії, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має зареєстроване та постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем, приймав безпосередню участь в обороні держави, наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.02.2024 №274 відзначений почесним нагрудним знаком Головнокомандувача Збройних Сил України «Золотий хрест».

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі на строк у межах санкції ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України в мінімальному розмірі без реального відбування покарання, але в умовах застосування вимог ст.75 КК України, шляхом звільнення його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, тобто з іспитовим строком, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначене судом покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

На досудовому розслідуванні заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Цивільний позов не заявлявся.

Витрати на проведення судової експертизи, в порядку ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст.349, ст. ст. 368 371, 373, 374, 395 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням терміном на один рік.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 протягом строку випробування обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати на проведення судової експертизи СЕ-19/108-25/6978-ВТХ від 28.03.2025 в сумі 3183,60 грн.

Речові докази: два предмети, схожі на підривачі типу УЗРГМ, які передано на зберігання до камери схову відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1