Дата документу 29.04.2025 Справа № 335/2591/20
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/304/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/2591/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника

власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня 2025 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня 2025 року за клопотанням слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що сталося внаслідок вчинення передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.209 КК злочинів.

Не погодившись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, винести нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти у сумі 81000 гривень.

Свої вимоги мотивував тим, що зазначені грошові кошти належать ОСОБА_8 .

Органом досудового слідства не доведено, що вилучені грошові кошти є коштами, здобутими злочинним шляхом.

Заслухавши представника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із наданих матеріалів, до слідчого судді надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме грошові кошти у сумі 81000 гривень.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000415 від 11.02.2020, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК (в редакції Закону від 15.04.2008 року), ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України (в редакції Закону від 06.10.2016), ч.2 ст.209 КК (в редакції Закону від 10.11.2015), за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК (в редакції Закону від 15.04.2008 року), ч.2 ст.27 ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК (в редакції Закону від 06.10.2016), ч.4 ст.358 КК (в редакції Закону від 06.10.2016), ч.2 ст.209 КК (в редакції Закону від 10.11.2015) та за підозрою ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.2, ч.3 ст.190 КК (в редакції Закону від 15.04.2008 року), ч.5 ст.27 ч.3 ст.358 КК (в редакції Закону від 06.10.2016).

У ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню встановлено, що на території м.Запоріжжя діяла вищезазначена група осіб, яка шляхом омани громадян привласнювала об`єкти нерухомості, які належали мешканцям міста Запоріжжя. Так, здебільшого жертвами вказаної групи були особи похилого віку, які не мали близьких родичів або тривалий час не підтримують зв`язок з останніми, а також особи, родичі яких перебували за кордоном, на окупованій території або мешкали в інших віддалених регіонах України.

До основних методів протиправного заволодіння майном вказаної групи входило переоформлення житлових приміщень громадян на себе, своїх близьких родичів або підставних осіб, підконтрольних учасниками групи. В якості підстави реєстрації власності на об`єкти нерухомості вказані особи використовують заздалегідь виготовлені підроблені офіційні документи щодо виникнення права власності на квартири у м.Запоріжжі та печатки суб`єктів господарювання різної форми власності, зокрема договори купівлі-продажу об`єктів нерухомості, датовані 1997-2002 роками, посвідчені в тому числі, але не виключно, печатками Запорізької товарної біржи «Торг-Інвест», Запорізької товарної біржи «Строй-Інвест», Товарної біржи «Арсенал» та підписами виконаними від імені президентів, директорів вказаних товарних бірж, діяльність яких на теперішній час фактично припинена, а також підроблені технічні паспорти та довідки, видані від імені посадових осіб Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації та у подальшому відчужували об`єкти нерухомості яким протиправно заволоділи на користь добросовісних набувачів.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, 27.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя було проведено санкціонований обшук квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання та реєстрації ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами проведення якого було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 81 000 грн., а саме: грошові кошти в сумі 17 000 грн. під червоною стрічкою з папірцем синього кольору з написом: «17 000 Лена», купюри номіналом 500 грн. - 24 шт. та 1000 грн. - 5 шт.; грошові кошти в сумі 23 000 грн. під синьою стрічкою з папірцем жовтого кольору з написом: «Лена 23 000», купюри номіналом 500 грн. - 46 шт.; грошові кошти в сумі 28 000,00 грн. під червоною стрічкою з папірцем синього кольору з написом: «17 000 Лена» та підписом, а також жовтим папірцем з написом: «Лена 23 000» на звороті якого був напис «28 000», купюри номіналом 500 грн. - 20 шт. та 1000 грн. - 18 шт.; грошові кошти в сумі 13 000 грн. у паперовому згортку, купюри номіналом 1000 грн. - 13 шт.

28.03.2025 постановою слідчого вилучені грошові кошти визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000415 від 11.02.2020 року.

Слідчий просив накласти арешт на грошові кошти, оскільки на даний час існує сукупність підстав вважати, що вищезазначені грошові кошти ОСОБА_10 отримала протиправним шляхом, тим самим вони зберегли на собі сліди кримінального правопорушення і є доказом його вчинення, та з метою збереження речового доказу.

Слідчий суддя, посилаючись на ч.1 ст.170 КПК задовольнила зазначене клопотання, з огляду на те, що у судовому засіданні доведено його обґрунтованість.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч.3 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК.

Відповідно до ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя дійшла висновку про наявність підстав, передбачених ст.170 КПК, для накладення арешту на грошові кошти, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст.98 КПК та визнане речовим доказом у кримінальному провадженні постановою слідчого від 28.03.2025 року у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановила, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, відповідає вимогам ч.2, ч.3 ст. 170 КПК, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

Доводи апелянта про те, що грошові кошти є особистими накопиченням ОСОБА_8 , не спростовують висновків слідчого судді викладених в оскаржуваній ухвалі, з урахуванням обставин встановлених органом досудового розслідування.

ОСОБА_15 не надано безспірних переконливих доказів приналежності вилучених грошових коштів саме ОСОБА_8 , зокрема з огляду й на те, що вони мали паперові позначки з написом «Лена», якою є підозрювана у справі.

З огляду на положення ч.2, ч.3 ст. 170 КПК, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, арешт майна з підстав, передбачених ч.2, ч.3 ст.170 КПК, по суті являє собою форму забезпечення доказів.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до абз. 2 ч.10 ст.170 КПК не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Питання джерела та добросовісності набуття ОСОБА_8 вказаних грошових коштів є предметом досудового розслідування, сприяти якому і має накладення на них арешту.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст.219 КПК. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст.174 КПК, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Таким чином, доводи, на які покликаються в апеляційній скарзі представник висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ст.173 КПК і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянтом, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня 2025 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4