Номер провадження: 11/813/12/25
Справа № 1510/3342/12
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2023 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, росіянина, освіта середня спеціальна, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , судимого:

- Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 02 вересня 2005 року по ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

- Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 24 травня 2006 року по ст. 15,185 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік та штрафом 340 грн.;

- Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 24 жовтня 2007 року по ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2009 року умовно-достроково на 1 рік 02 місяці 24 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.4 ст.152, ч.2 ст.185 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскарженим вироком суду ОСОБА_9 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.152, ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

У відповідності до вимог ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2007 року в розмірі одного року і остаточним покаранням визначено шість років позбавлення волі.

З урахуванням знаходження під вартою з 20 січня 2010 року до 04 січня 2016 року визнано ОСОБА_9 таким, що відбув покарання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду 15000 грн. (п`ятнадцять тисяч грн.).

Позовні вимоги ОСОБА_10 в частині стягнення матеріальної шкоди залишити для розгляду окремо в порядку цивільного судочинства.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду 20 січня 2010 року о 05 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння увірвався до бару «Кораблик» по вул. Фортечній 2-п м. Ізмаїла Одеської області, де з метою зґвалтування, наніс потерпілій ОСОБА_10 сорок ударів кулаками в обличчя, тіло та два удари коліном ноги в обличчя, використовуючи частину від скляної пляшки наніс удар в область обличчя потерпілої, чим спричинив ОСОБА_10 травму обличчя у вигляді закритого перелому кісток лицевого скелету (передньої та поверхневої стінок лівої верхньої пазухи щелепи і носової перетинки) і рану верхньої губи, які є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості. Під час вказаних дій ОСОБА_9 намагався роздягти потерпілу, яка під час супротиву вдарила його в область паху та втекла, в результаті чого ОСОБА_9 не довів свій умисел на зґвалтування до кінця з незалежних від його волі обставин.

Своїми діями обвинувачений вчинив замах на зґвалтування, тобто статеві зносили із застосуванням фізичного насильства, яке є незакінченим з причин, що не залежали від його волі.

У продовження своєї діяльності ОСОБА_9 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння знайшов в приміщенні бару «Кораблик» по вул. Фортечній 2-п м. Ізмаїла Одеської області належний ОСОБА_11 телефон «Самсунг» вартістю 1700 грн. з сім-карткою оператора «Київстар» вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходились 10 грн. та таємно вкрав вказане майно, спричинивши потерпілому шкоду на загальну суму 1735 грн..

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляції прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 зазначає, що вважає вирок незаконним та необґрунтованим, а відтак таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляції посилається на те, що:

судом безпідставно змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення за першим епізодом з ч.3 ст.15 ч.4 ст.152 КК України на ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України, та виключено ознаку «щодо спричинення особливо тяжких наслідків»;

покази потерпілої ОСОБА_12 у вироку суду взагалі не проаналізовано і не відображено,

не взято до уваги висновок судово-медичного експерта № 109 від 22 березня 2010 року, з якого вбачається, що рубець в області верхньої губи є невиправним (т. 1 а.с. 128-129), що у вироку суду взагалі також не відображено;

більш того, на думку прокурора, диспозиція ч.4 ст.152 КК України, що діяла на час вчинення злочину передбачала кримінальну відповідальність зокрема за зґвалтування, що спричинило особливо тяжкі наслідки, не обмежуючи наслідки вчиненого злочину лише спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, а передбачає встановлення таких наслідків в залежності від конкретних обставин справи та конкретних наслідків, що настали;

буд-яких даних, які би свідчили про добровільність відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_11 в матеріалах кримінальної справи обвинуваченим ОСОБА_9 відсутні;

правова кваліфікація, надана судом діям ОСОБА_9 за вказаним епізодом зазначена як «крадіжка чужого майна, вчинена повторно», в той час коли дійсною правовою кваліфікацією є «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно»

призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч. З ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 185 КК України, суд у абз.1 резолютивної частини вироку зазначив про визнання ОСОБА_9 винним за другим епізодом за ч. З ст. 185 КК України, у вчиненні якого особа не обвинувачувалася, а в подальшому призначив йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України;

строки давності у кримінальній справі щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України минули 20.01.2015 року. Аналогічні підстави для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності були у суду при визнанні винним ОСОБА_9 за ч. З ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України. Однак, судом підсудного від кримінальної відповідальності звільнено не було;

ОСОБА_9 обвинувачується за першим епізодом у вчиненні замаху на зґвалтування та згідно ч.3 ст.68 КК України суд повинен був призначити йому покарання не більше 2/3 максимального покарання, передбаченого відповідною частиною ст. 152 КК України (зокрема ч. 1 ст. 152 КК України передбачає покарання на строк від 3 до 5 років позбавлення волі). Однак, в порушення вказаної норми суд призначив покарання ОСОБА_9 за ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, тобто найбільш суворе покарання, передбачене санкцією статті;

суд не застосував ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 24.12.2015 та не зарахував ОСОБА_9 один день його попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За результатами розгляду апеляції прокурор просить вирок відносно ОСОБА_9 скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі п. З ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років, у відповідності до вимог ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2007 року у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно призначити покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

До початку апеляційного розгляду, від захисника підсудного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.4 ст.152, ч.2 ст.185 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи. Крім того, клопотання захисника також і містить в собі особистий підпис підсудного ОСОБА_9 , та його згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строку давності.

В судове засідання апеляційного суду підсудний ОСОБА_9 не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив.

Враховуючи звернення сторони захисту із клопотанням про закриття кримінальної справи та позиції захисника та прокурора, апеляційний суд вважає за можливе подальший розгляд справи проводити без участі ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінальної справи, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 КПК України (в редакції 1960 року) вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

За приписами ст. 323 КПК України (в редакції 1960 року) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує своє рішення лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновки суду з прийнятих рішень мають бути належним чином умотивовані.

Відповідно до статті 2 КПК 1960 року завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів осіб, які беруть в ньому участь.

Під час апеляційного розгляду, захисник підсудного ОСОБА_9 , зазначивши, що з моменту вчинення інкримінованих злочинів минуло 15 років подала клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.185 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи.

Таким чином, апеляційний суд не перевіряє доводи апеляційної скарги прокурора щодо винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів.

Досудове слідство в цій кримінальній справі проводилось за правилами КПК 1960 року.

Відповідно до пункту 11 розділу ХІ КПК кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом (тобто в порядку КПК 1960 року), з урахуванням положень, передбачених параграфом 3 розділу 4 Закону України від 03.10.2017 № 2147VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших нормативних актів»

Отже, при розгляді цієї справи суди першої, апеляційної інстанцій керуються положеннями КПК 1960 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7-1, ч. 2 ст. 11-1 КПК України (1960 року) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності. Суд у судовому засіданні, за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тобто суд, встановивши наявність всіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно на якій стадії перебуває кримінальне провадження, кримінальна справа досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, судовий розгляд справи, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 6 статті 7 КПК 1960 року особа може бути за вироком суду звільнена від відповідальності чи покарання у зв`язку зі спливом строку давності, передбаченого статтею 49 КК України.

Частиною 1 статті 7-1 КПК 1960 року передбачено, що провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності. Суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 КК, закриває кримінальну справу (частина 2 статті 11-1 КПК 1960 року).

Стаття 376 КПК 1960 року зобов`язує апеляційний суд скасувати обвинувальний вирок і закрити справу у разі встановлення обставин, передбачених зазначеними вище статтями цього Кодексу.

В цій справі апеляційний суд встановив, що з дня вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.4 ст.152, ч.2 ст.185 КК України, за які було засуджено ОСОБА_9 , і до дня набрання вироком законної сили сплинув визначений статтею 49 КК строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

В апеляції сторона обвинувачення вважає, що судом 1-ої інстанції дії ОСОБА_9 невірно кваліфіковані за ч.1 ст.152 КК України.

Натомість, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор погодився із тим, що оскільки на час під час апеляційного розгляду сплив загальний строк притягнення до кримінальної відповідальності, так як з часу вчинення інкримінованих злочинів минуло більше 15 років, тому ОСОБА_9 не може бути визнано винним за ч.4 ст.152 та призначено покарання, як то вимагав прокурор в апеляції.

При розгляді даної справи, апеляційний суд враховує позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року по справі № 735/1121/20 (провадження № 13-26кс22), в якій Велика Палата вважає, що встановлені частиною другою статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів. Наприклад, у означеному випадку людина, котра вчинила крадіжку чи хуліганство без обтяжуючих обставин, підлягала би кримінальній відповідальності навіть через двадцять і більше років після скоєння проступку. За наведених обставин покарання було б очевидно несправедливим актом, несумісним із принципом гуманізму, і становило б лише помсту з боку держави. Адже незалежно від того, ухиляється особа від кримінальної відповідальності чи ні, з плином часу неминуче зменшується гострота сприйняття минулої злочинної поведінки потерпілим та іншими особами, знижується запит суспільства на покарання винного і втрачається актуальність застосування заходів кримінальної репресії. Крім цього, навіть якщо людина уникає несприятливих для себе правових наслідків попередньої злочинної діяльності, невчинення нових правопорушень упродовж багатьох років дає підстави презюмувати її виправлення.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч.1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Поряд з цим із наявних в матеріалах справи відомостей встановлено, що загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився 20.01.2025 року з урахуванням положень ст.12 КК України про тяжкість відповідного кримінального правопорушення та положень ст.49 КК, якою передбачені строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Для правильного обчислення строків давності необхідно визначити момент початку строку і його закінчення. Таким початком строку є вчинення особою злочину, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49, КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальна справа щодо цієї особи.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.15 ч.4 ст.152, ч.2 ст.185 КК України, не віднесено законом України про кримінальну відповідальність за які згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі та не встановлення вчинення ОСОБА_9 злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114, катування, передбаченого частиною третьою статті 127, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 11-1 КПК в ред. 1960 року суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлені обставини для скасування вироку суду та звільнення ОСОБА_9 у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тому апеляційнаскарга підлягає частковому задоволенню, а клопотання захисника та підсудного підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 49, 365, 366, 376 КПК України (в редакції 1960 р.), апеляційний суд

ухвалив

Апеляцію прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Клопотання підсудного ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2023 року відносно ОСОБА_9 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.185 КК України скасувати.

На підставі ч.1 ст. 49 КК України, ст.ст.11-1, 376 КПК України (в ред. 1960 року) звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.185 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальну справу.

Речові докази вважати такими, що повернуті за належністю.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом одного місяця з моменту проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4