В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000375 від 16.04.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, ФОП, не одруженого, з незакінченою вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 у період часу з квітня 2020 року по травень 2020 року, більш точний час під час судовогшо розглячду не встановлено, діючи умисно, користуючись можливістю доступу до прилеглої земельної ділянки та відсутністю фізичних перешкод, порушуючи встановлений законом порядок отримання земельної ділянки для будівництва будівель, усвідомлюючи той факт, що право розпорядження земельною ділянкою, належить виключно територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та знаючи про відсутність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність чи користування (оренду) земельної ділянки та за відсутністю вчиненого правочину щодо вказаної земельної ділянки, а також без державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, права постійного користування і права оренди земельної ділянки, самостійно, та із залученням невстановлених осіб, провів роботи, пов`язані з підготовкою території для будівництва житлової будівлі, на земельній ділянці що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , поряд з житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , самостійно визначивши межі, площу та режим доступу до земельної ділянки комунальної власності для подальшого проведення самочинного будівництва.

В подальшому, у період з травня 2020 року по грудень 2020 року, більш точний час не встановлено, в порушення вимог ст.ст. 26, 39, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.4.1 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», без отримання вихідних даних для будівництва, розробленої, затвердженої та рецензованої проектної документації, а також без отримання будь-якої дозвільної документації на виконання підготовчих і будівельних робіт на вищевказаній земельній ділянці, ОСОБА_4 , із залученням невстановлених осіб, було проведено будівельні роботи з улаштування бетонного фундаменту, загальною площею 67 кв.м. та будівництва на ньому двоповерхової житлової будівлі, ІІІ групи капітальності, класу наслідків СС1, ІІІ ступеню вогнестійкості, загальною площею 96,4 кв.м.

Тим самим, ОСОБА_4 діючи умисно, всупереч вимогам містобудівного законодавства в частині отримання вихідних даних для будівництва, порушуючи встановлений законом порядок отримання земельної ділянки для будівництва будівель, достовірно знаючи про відсутність у нього речового права на земельну ділянку, а також усвідомлюючи той факт, що право розпорядження зазначеною земельною ділянкою, належить виключно територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, порушуючи вимоги ст. 14 Конституції України, ст.ст. 80, 83, 116, 124, 125, 126, 221 Земельного кодексу України, ч.1 ст.376 Цивільного Кодексу України, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст.26, 39, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», без отримання будь-якої дозвільної документації на будівництво від відповідних органів, що здійснюють управління у сфері містобудівної діяльності, архітектурно-будівельного контролю та нагляду, здійснив самовільне будівництво капітальної будівлі, площею забудови 67 кв.м,. на самовільно зайнятій земельній ділянці яка належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення передбачена ч.3 ст.197-1 КК України, а саме за самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.197-1 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що він дійсно за вказаних обставин та у зазначений час здійснив будівництво будинку без дозвольних документів на земельній ділянці, яка фактично межує з ділянкою його будинку. Раніше ще напочатку 2000 років на цій ділянці було звалище сміття, яке вони з його батьком розчистили самостійно, вивезли сміття. В подальшому поставив огорожу та користувалися як городом. Батько помер, він самостійно далі користувався та у 2020 році вирішив побудувати будинок поруч із їх будинком. На цей час будинок вже готовий, є коробка та крівля. З початком війни будівництво зупинив. Розуміє, що необхідно було звертатися з питання виділення земельної ділянки для будівництва, оскільки вона є державною власністю та йому не належить. У вчиненому щиро кається, зазначив, що на цей час офіційно не працює, хоча і є зареєстрованим як ФОП, але підприємницьку діяльність фактично не здійснює та подавав заяву про припинення такої діяльності, але чомусь досі є зареєстрованим як ФОП. Має заощадження від продажу квартири та автівки, тому спроможний сплатити штраф.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого кримінального правопорушення, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно судових витрат.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що частина земельної ділянки, самовільне зайняття якої інкримінують ОСОБА_4 , для останнього є чужою, оскільки він не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою, як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею, так як відсутні відповідні рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду), як і відсутні вчинені правочини щодо такої земельної ділянки, що свідчить про незаконність фактичного використання земельної ділянки будь-якими іншими особами, поза межами відповідної волі її розпорядника.

Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.197-1 КК України, як самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.

При цьому суд враховує праовову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 25.10.2022 у справі №359/885/20 (провадження № 51-1986км22), що ч.3 ст.197-1 "Самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво" КК містить самостійний склад кримінального правопорушення та передбачає кримінальну відповідальність за самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у ч.1 цієї статті. Для кваліфікації самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді значної шкоди не обов`язкове.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення , має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст.12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого який щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_4 раніше не судимий, зареєстрований як ФОП, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Судом враховується відсутність тяжких наслідків у даному кримінальному провадженні, повне визнання вини обвинуваченим та щире його каяття, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, вік обвинуваченого, його соціальне положення та матеріальне становище.

Таким чином, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення, захисту, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу у межах санкції ч.3 ст.197-1 КК України.

Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст. ст. 124, 373,374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячи) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 9559,20 гривень на користь держави.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1