Справа № 738/1254/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/660/25
Категорія - в порядку виконання Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові у порядку апеляційного розгляду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2025 року відносно ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2025 року відмовлено у задоволенні подання ДУ «Менська виправна колонія № 91» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд 1 інстанції зазначив, що відбуття встановленої законом частини строку покарання не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, основною підставою до цього є сумлінна поведінка та ставлення до праці за увесь час відбування покарання, що є складовою частиною виправлення, чого в діях ОСОБА_8 суд не вбачав. Судом було встановлено, що останній характеризується позитивно, має шість заохочень та не має стягнень, проте за період перебування в Одеському СІЗО він не заохочувався, негативно характеризувався та отримав одинадцять стягнень, які на сьогодні погашені, але таке вказує на відсутність сумлінної поведінки за весь час відбування покарання. Крім того, судом враховано наявність ухвали суду про відмову у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким з тих же підстав, при цьому зазначено що з моменту винесення ухвали (09.09.2024), засуджений отримав одне заохочення 15.05.2025, чого недостатньо для доведеності сумлінної поведінки за весь період відбування покарання.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити подання колонії про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд передчасно відмовив у задоволенні подання та взяв до уваги лише негативні характеристики без урахування позитивних. Не врахував суд, що протягом періоду відбування покарання він проходив різноманітні курси, зокрема філологічні, має близько 30 сертифікатів, постійно приймає участь у спортивних змаганнях та заходах, відвідує храм, що вказує на його бажання вчитися новому та бути соціальним, має сталі соціальні зв`язки, матір, яка є особою з інвалідністю І групи. Стягнення, отримані в Одеському СІЗО майже п`ять років тому, жодного порушення у МВК № 91 він не допускав, працює, не має жодних конфліктів та зауважень, сплачує матеріальні збитки за вироком суду і те, що подання направлено адміністрацією установи вказує на те, що він має позитивні зміни у поведінці та підстави для застосування УДЗ.

Засудженим подано клопотання про проведення апеляційного розгляду у його відсутність, за таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши доповідача, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу засудженого та просив її задовольнити із викладених підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при розгляді клопотання дотримався даних вимог закону, належним чином дослідив всі необхідні умови для умовно-дострокового звільнення засудженого та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами, зокрема тим, що ОСОБА_8 має позитивні зміни у поведінці, але відсутність такої поведінки протягом усього часу відбування покарання та наявність одинадцяти стягнень протягом перебування у Одеському СІЗО, їх характер, не вказує доведення виправлення, оскільки засуджений стає на шлях виправлення поступово, при цьому на попередньому засіданні комісії 14.07.2021 йому було відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої ст. 82 КК та після погодження комісією, 09.09.2024 було відмовлено судом і отримане після рішення суду заохочення не може свідчити, що засуджений довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки висновок про виправлення формується за увесь період відбування покарання, а не той, що передує звільненню.

ОСОБА_8 засуджений вироком Іллічівського міського суду Одеської області за п.п. 4,7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 296 КК України до 15 років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.02.2021 вирок суду залишено без змін.

Строк відбування покарання обчислюється з 02.05.2016, ОСОБА_8 відбув 3/4 частини призначеного судом покарання.

Згідно з доданими матеріалів з особової справи засудженого та характеристики, останній за час перебування у Одеському СІЗО (з 02.05.2016 до 27.03.2021) характеризувався негативно, допускав порушення встановленого режиму тримання, розпорядок не виконував, одинадцять разів притягувався до від до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.

В ДУ «Менська ВК № 91» ОСОБА_8 відбуває покарання з 20.04.2021, за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має шість заохочень, приймає участь у реалізації програм диференційованого впливу на засуджених, залучався до суспільно корисної праці, у тому числі за договором цивільно-правового характеру, до покладених обов`язків відносився добросовісно, за що отримав заохочення. Згідно із даними висновку щодо виправлення засудженого, ОСОБА_8 отримав 65 балів, що вказує на те, що він став на шлях виправлення та може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення.

Судом першої інстанції детально проаналізована поведінка засудженого за весь час відбування покарання згідно особової справи та обґрунтовано прийнято рішення щодо недоведеності стабільного його виправлення на момент розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення.

З урахуванням того, що поведінка засудженого враховується за увесь період відбування ним покарання та оцінюється судом на підставі всіх наданих даних про засудженого за весь період відбування ним покарання, з огляду на те, що перебування його в Одеському СІЗО за тривалістю таке ж як і в «МВК-91», то доводи засудженого про передчасність висновків суду неспроможні. Дані щодо працевлаштування, сумлінну поведінку та заохочення за період перебування у Менській ВК мають важливе значення, як і висновки комісії адміністрації, проте ці обставини не мають вирішального значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки його негативна характеристика протягом досить тривалого часу в Одеському СІЗО вочевидь свідчить про відсутність стабільності у правослухняній поведінці засудженого та беззаперечно не свідчить про його виправлення, що є вирішальним при прийнятті рішення про можливість звільнення засудженого умовно-достроково.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване і не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні подання ДУ «Менська виправна колонія № 91» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4