Справа № 950/4001/24
Номер провадження 1-кп/950/107/25
У Х В А Л А

"08" травня 2025 р. Лебединський районний суд

Сумської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лебедин кримінальне провадження № 0000381 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Межиріч, Лебединського району, Сумської області, громадянина України, що зареєстрований АДРЕСА_1 проживає АДРЕСА_2 , освіта середня, не одруженого, не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Лебединським районним судом Сумської області розглядається кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 по ч. 4 ст. 186 КК України, розгляд якого станом на 27 березня 2025 року не завершено.

Обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 25 травня 2025 року включно.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням у якому просить продовжити строк тримання ОСОБА_3 під вартою. Клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 24.10.2024 близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_3 разом зі своїми знайомими неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували на перехресті площі Волі та вулиці Козіївка в м. Лебедин і помітивши раніше незнайомого їм неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи із спільним злочинним корисливим умислом, спрямованим на особисте збагачення, шляхом відкритого викрадення належних неповнолітньому ОСОБА_8 грошей о 15 год. 00 хв. 24.10.2024, в умовах дії воєнного стану, ОСОБА_3 , вступивши в мовчазну злочинну змову з неповнолітнім ОСОБА_6 та неповнолітнім ОСОБА_7 , реалізуючи свій вищевказаний корисливий злочинний умисел, діючи спільно, покликали до себе неповнолітнього ОСОБА_8 та відвели його до приміщень гаражів, розташованих по АДРЕСА_3 . Перебуваючи біля гаражів ОСОБА_3 запитав у неповнолітнього ОСОБА_8 чи є в нього гроші і, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_8 наніс один удар кулаком правої руки в живіт останньому. Неповнолітній ОСОБА_6 наказав неповнолітньому ОСОБА_8 показати застосунок Приват-24 в мобільному телефоні та, впевнившись у тому, що на рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_8 , знаходяться кошти в сумі близько 1000 грн., з метою їх заволодіння, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітнього ОСОБА_8 , наніс один удар кулаком руки в обличчя останньому, внаслідок чого неповнолітній ОСОБА_8 , не втримавши рівновагу, вдарився правою частиною голови об цегляний кут гаража. Після чого ОСОБА_3 , неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наказали неповнолітньому ОСОБА_8 сісти до автомобіля ВАЗ 2110, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_3 , та їхати з ними до банкомату з метою зняття коштів з рахунку, відкритого на його ім`я. Сівши у вищевказаний автомобіль, ОСОБА_3 , перебуваючи за кермом, разом з неповнолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відвіз неповнолітнього ОСОБА_8 до банкомату ПриватБанк по АДРЕСА_4 , з якого неповнолітній ОСОБА_8 о 15 годині 29 хвилин під психологічним примусом вищевказаних осіб та побоюванням застосування з їх боку фізичного насильства, зняв з рахунку, відкритого на його ім`я, грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) гривень, які відразу передав неповнолітньому ОСОБА_6 . Вищевказаними грошима ОСОБА_3 , неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що під час скоєння, за вищезазначених обставин в період часу з 15 години 00 хвилин по 15 годину 29 хвилин 24.10.2024 з корисливих мотивів відкритого викрадення чужого належного потерпілому неповнолітньому ОСОБА_8 , майна, в умовах воєнного стану, діючи за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_6 , та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння власнику майна неповнолітньому ОСОБА_8 матеріальної шкоди у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень та бажав настання таких наслідків, тобто діяв з прямим умислом, тим самим обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), кваліфікуючими ознаками якого є: «поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого», «вчинений за попередньою змовою групою осіб» та «вчинений в умовах воєнного стану».

29.10.2024 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні № 000332 від 25.10.2024.

29.10.2024 підозрюваному ОСОБА_3 вручене клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу тримання під вартою.

30.10.2024 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_3 направлено до Лебединського районного суду.

Підозрюваний ОСОБА_3 , був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду вищевказаного клопотання, але до суду не з`явився і про причину неявки не повідомив.

У подальшому, 27.11.2024 кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 186 КК України, виділено в окреме кримінальне провадження № 0000381 від 27.11.2024.

Крім того, 29.11.2024 кримінальне провадження № 0000381 від 27.11.2024 зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України у зв`язку з розшуком підозрюваного.

ОСОБА_3 затриманий працівниками поліції 13.12.2024 о 10 год. 50 хв.

Він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Крім того, на думку прокурора, наявні достатні підстави вважати, що існують три з п`яти ризиків визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, ОСОБА_3 :

1.Може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути відповідальності, оскільки підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, також вже був оголошений в розшук в зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування.

2.Незаконно вплинути на свідків та потерпілого, та безпосередньо може контактувати зі свідками, свідчення яких матимуть доказове значення по даному кримінальному провадженню, оскільки підозрюваному ОСОБА_3 відомі особи, які володіють відомостями про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. При цьому, більшість свідків у кримінальному провадженні є знайомими підозрюваного, при цьому є неповнолітніми, серед яких він користується злочинним авторитетом, та останній може мати на них суттєвий вплив з метою зміни їх показань. Крім того, вже впливав на ОСОБА_9 з метою зміни свідчень потерпілого. Тому, є підстави вважати, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може незаконно вплинути на потерпілого та свідків кримінального правопорушення, з метою зміни або надання ними неправдивих показань, що призведе до неможливості встановлення органом досудового розслідування об`єктивних обставин кримінального правопорушення;

3.Може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки являється раніше судимим і знову підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення.

На думку прокурора, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав у повному обсязі.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, мотивуючи це тим, що належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити перебування під цілодобовим домашнім арештом і у такому разі ОСОБА_3 буде ізольований від суспільства. Крім того зазначив, що ризики наведені прокурором у клопотанні є необґрунтованими, ОСОБА_3 не має наміру переховуватись та здійснювати тиск на свідків та потерпілого, які на цей час вже допитані судом, а також має постійне місце проживання у м. Лебедині, що стверджується доказами, проживає разом з батьком, який може бути поручителем та забезпечити належну процесуальну поведінку.

Обвинувачений в судовому засіданні проти задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, мотивуючи це тим, що не має намірів впливати на потерпілого та свідків кримінального правопорушення, просив застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по місцю його проживання з батьком, повідомив, що має намір працевлаштуватись.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу суд, зокрема, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого, наявність судимостей обвинуваченого.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Оскільки ОСОБА_3 згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченого (обвинувальний акт щодо них переданий до суду) і обґрунтованість вказаного вище пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, тому суд не уповноважений надавати оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність цього обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення чи судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності (чи відсутності) передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо), а ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Вирішуючи питання про обґрунтованість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 , суд враховує і те, що наявність об`єктивної потреби у цьому минула.

Суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує останньому в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження. Зокрема те, що ОСОБА_3 перебував у розшуку, був затриманий на підставі ухвали слідчого судді, але для запобіганню цьому ризику буде достатнім застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки він має постійне місце проживання, де проживає разом з батьком, який повідомив суду, що забезпечить ОСОБА_3 засобами до існування, а також буде здійснювати контроль за його процесуальною поведінкою.

Суд також знаходить ризик впливу на потерпілого та свідків, таким, що перестав існувати, оскільки потерпілий та свідки були допитані судом.

Також, суд вважає не обґрунтованим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але на цей час буде перебувати під домашнім арештом та буде забезпеченим необхідним, оскільки проживає разом з батьком, який працевлаштований, має дохід та достатньо засобів для існування.

Окрім тяжкості покарання та наявних ризиків, суд також враховує інші обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність утриманців або осіб за якими він здійснює догляд, його репутацію.

За таких обставин, суд знаходить підстави для застосування до ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки обвинувачений постійно проживає по адресі АДРЕСА_2 разом з батьком.

Допитаний у судовому засіданні батько обвинуваченого ОСОБА_10 повідомив, що має у власності будинок по АДРЕСА_2 , де на цей час проживає разом з ОСОБА_3 , працює слюсарем ТОВ «Укртранспневматика», має дохід та може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 .

Таким чином суд вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 6 липня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, звільнивши з під варти з зали суду.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_3 , залишати місце свого проживання, що по адресі АДРЕСА_2 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме :

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися за межі м. Лебедина, Сумського району Сумської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з наступними особами: потерпілим ОСОБА_8 , свідками: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ;

Обов`язки, визначені ухвалою суду, покладаються на обвинуваченого, згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, на строк не більше двох місяців.

Згідно ч. 4 ст. 181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суду.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень, на підставі ст. 205 КПК України.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

А також роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ознайомити та вручити обвинуваченому під розписку копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Строк дії ухвали до 6 липня 2025 року включно

Копію ухвали негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, направити Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».

Ухвала, може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_13