Справа № 752/1510/23
Провадження №: 1-кс/752/6405/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001943 від 16 серпня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на:

- автомобіль марки TOYOTA CAMRY, чорного кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001943 від 16 серпня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи з 27.11.2015 року на посаді виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Укроборонресурси», обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто являється службовою особою.

Так у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 01.01.2020 року у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди для самого себе у вигляді безпідставного нарахування та виплати винагороди за виконану роботу, шляхом зловживання своїм службовим становищем, в супереч інтересам служби.

ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що вичерпний перелік і граничні розміри доплат, надбавок, премій і винагород, які можуть бути встановлені керівникові державного підприємства передбачені ПКМУ №859, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди для самого себе у вигляді безпідставного нарахування та виплати винагороди за виконану роботу, в супереч інтересам служби, перебуваючи за місцем знаходження ДП «Укроборонресурси» за адресою: м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, 3, в період часу з 01.01.2020 по 15.07.2021 видав накази, щодо безпідставного нарахування та виплати собі грошової винагороди, яка не передбачена чинним законодавством України, а саме:

наказ ДП «Укроборонресурси» № 65-к від 31.07.2020 щодо надання ОСОБА_5 матеріальної допомоги на оздоровлення;

наказ ДП «Укроборонресурси» № 99-к від 05.10.2020 щодо заохочення ОСОБА_5 за сумлінне виконання службових обов`язків;

наказ ДП «Укроборонресурси» № 3-к від 15.01.2021 щодо надання ОСОБА_5 матеріальної допомоги на оздоровлення;

наказ ДП «Укроборонресурси» № 4-к від 19.01.2021 щодо заохочення ОСОБА_5 за вагомий внесок в розвиток підприємства, сумлінне виконання службових обов`язків, плавну та багаторічну працю.

наказ ДП «Укроборонресурси» № 5-к від 20.01.2021 про відкликання з відпустки ОСОБА_5 та Про виплату компенсації за невикористану відпустку.

наказ ДП «Укроборонресурси» № 11-к від 02.02.2021 про надбавку.

наказ ДП «Укроборонресурси» № 24-к від 28.02.2021 про надбавку.

наказ ДП «Укроборонресурси» № 33-к від 30.03.2021 про надбавку.

наказ ДП «Укроборонресурси» № 40-к від 30.04.2021 про надбавку.

В подальшому, на підставі зазначених підписаних ОСОБА_5 наказів ДП «Укроборонресурси» у період часу з 01.01.2020 по 15.07.2021, останньому було безпідставно нараховано та виплачено винагороду за виконану ним роботу в розмірі 709406,80 грн.

Отже, ОСОБА_5 внаслідок реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди для самого себе у вигляді безпідставного нарахування та виплати винагороди за виконану роботу, шляхом зловживання своїм службовим становищем, в супереч інтересам служби, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, порушуючи положення Закону № 108/95-BP та положень ПКМУ №859, як виконуючий обов`язки генерального директора ДП «Укроборонресурси», безпідставно нарахував собі грошову винагороду в розмірі 709406,80 грн., чим завдав майнової шкоди ДП «Укробороресурси» у вказаному розмірі, що більше ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та спричинило тяжкі наслідки.

25.07.2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, обґрунтовується зібраними в ході досудового розслідування доказами:

- матеріалами правоохоронних органів про виявлення кримінального правопорушення;

- протоколами допиту свідків;

- висновками експертів

- документами,

-іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

Так, санкцією ч. 2 ст. 364 КК України передбачається покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належить: автомобіль марки TOYOTA CAMRY, чорного кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ).

Крім того, в органів досудового розслідування є достатні підстави вважати, що автомобіль марки TOYOTA CAMRY, чорного кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) є наслідком часткового перетворення грошових коштів одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Зважаючи на вищенаведене та з урахуванням виниклої в межах досудового розслідування кримінального провадження необхідності щодо вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, згідно санкції якої до майна підозрюваного може бути застосована спеціальна конфіскація, слідчий просить накласти арешт на майно підозрюваного.

В судове засідання прокурор не з`явився, подав заяву, в якій просив клопотання задовольнити та розглянути за його відсутності.

Слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність власника майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши доводи щодо підстав накладення арешту на майно, копії матеріалів кримінального провадження, надані в обґрунтування доводів клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

До клопотання додані копії документів та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення даних з приводу кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159 - 1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209 - 1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212 - 1, частиною першою статей 222, 229, 239 - 1, 239 - 2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363 - 1, 364 - 1, 365 - 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Слідчим суддею встановлено, що Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001943 від 16 серпня 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Слідчий звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно посилається на те, що необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження обумовлена тим, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, згідно санкції якої до майна підозрюваного може бути застосована спеціальна конфіскація.

Разом з тим, зі змісту клопотання про арешт майна та доданих до нього матеріалів кримінального провадження №0001943 від 16 серпня 2022 вбачається, що ОСОБА_5 підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Так, санкцією частини другої статті 364 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Слідчий посилається на те, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що автомобіль марки TOYOTA CAMRY, чорного кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_5 , є наслідком часткового перетворення грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Проте такі твердження слідчого є лише припущеннями, оскільки слідчим не доведено та не надано жодного доказу того, що автомобіль, на який він просить накласти арешт, є наслідком часткового перетворення грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, згідно реєстраційної картки транпортного засобу автомобіль марки TOYOTA CAMRY, чорного кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ) належить на праві власності ОСОБА_5 з з 17.07.2020 року на підставі договору від 09.07.2020 року, тобто автомобіль був придбаний до початку інкримінованого кримінального правопорушення, а саме - раніше, ніж було видано відповідний наказ ДП «Укроборонресурси» №65-к від 31.07.2020 щодо надання ОСОБА_5 матеріальної допомоги на здоровлення.

Відтак відсутні підстави вважати, що цей транспортний засіб був набутим за рахунок коштів, отриманих унаслідок вчинення кримінального правопорушення, що унеможливлює застосування до нього спеціальної конфіскації.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб;5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З врахування встановлених обставин розгляду клопотання вбачається, слідчий суддя приходить до висновку що слідчим не доведено необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації, оскільки не доведено ймовірність того, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком прокурора довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-И). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статгі 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Слідчий, звертаючись до суду, посилається на те, що арешт майна необхідний з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна.

Разом з цим, під час розгляду клопотання слідчий суддя не встановив законних підстав, які вказують на необхідність накладення арешту в силу мети слідчого, з якою він звернувся, оскільки не доведено ймовірність того, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

З урахуванням викладеного, суддя вважає клопотання слідчого про накладення арешту на майно необгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001943 від 16 серпня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1