В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001273, за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2024 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_2 , який відповідно до ст. 89 КК України вважається не судимим,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 185, ч. ч. 1, 3 ст. 357 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_8 ,

обвинувачені - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2024 року

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі;

З урахуванням ч. 5 ст. 74 КК України та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності;

- за ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Ухвалено, цивільний позов представника потерпілого ТОВ «Вигідна покупка» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 786,00 грн. - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Вигідна покупка» 786,00 грн. матеріальної шкоди.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі;

З урахуванням ч. 5 ст. 74 КК України та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК України (епізоди від 02.04.2019 р.), у зв`язку із закінченням строків давності.

- за ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України, у вигляді обмеження волі строком на рік;

- за ч. 3 ст. 357 КК України, у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 4 942,64 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.05.2024 р. стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - скасувати в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання за сукупністю злочинів ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинувачених через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати засудженим до покарання за ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України - у вигляді 1 року обмеження волі; за ч. 3 ст. 357 КК України - у вигляді 3 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, остаточно призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнати засудженим до покарання за ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, остаточно призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинувачених та доведеності вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вважає, що вирок суду в частині призначення покарання та звільнення від його відбування є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання за сукупністю злочинів ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинувачених через м`якість.

Відзначає, що, всупереч вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд безпідставно звільнив обвинувачених від призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодом від 02.04.2019 р.) покарання у зв`язку із закінченням строку давності, застосувавши закон, який не підлягав застосуванню - ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України. Оскільки, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений 02.04.2019 р. злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, стосовно ОСОБА_7 закінчується 03.03.2028 р., а ОСОБА_6 - 14.08.2027 р., тому на момент ухвалення вироку у суду не було підстав для застосовування ч. 5 ст. 74 КК України та звільнення обвинувачених від покарання.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 75 КК України, формально врахував тяжкість вчинених злочинів, особу обвинувачених, які характеризуються посередньо, не працюють, на спеціальних обліках не перебувають. Обставинами, які пом?якшують покарання судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Вказує, що суд, у контексті ст. 414 КПК України, належним чином не оцінив питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносяться вчинені у конкретному випадку злочинні діяння з огляду на обставини їх вчинення, суму спричиненої матеріальної шкоди, кількість епізодів злочинної діяльності та наявності кваліфікуючих ознак.

Прокурор не погоджується з позицією суду про визнання обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 їх щире каяття у скоєному, оскільки у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не вбачається належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, її осуду, бажання виправити ситуацію, яка склалась. Матеріальну шкоду потерпілим обвинувачені не відшкодували. Натомість, обставини вчинення злочинів, у тому числі, що увійшли до сукупності за попередніми вироками, свідчать, що вчинення злочинів є наслідком свідомо обраного обвинуваченими способу життя, який обвинувачені змінювати не бажають, реального негативного ставлення до скоєного не виявляють та в дійсності свою злочинну поведінку не засуджують.

Додає, що вирок не містить належного обґрунтування щодо наявності у діях обвинувачених обставини, що пом`якшує покарання, не зазначено у розкритті яких саме невідомих органу досудового розслідування обставин активно сприяв ОСОБА_7 чи ОСОБА_6 .

Крім того, прокурор відзначає, що в контексті ст. 414 КПК України, судом не надано оцінки особі обвинувачених ОСОБА_7 , маючи незняту та непогашену у встановленому порядку судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 185 КК України, вчинив аналогічне правопорушення, за яке його 22.11.2019 р. засуджено Заводським районним судом міста Миколаєва до 4 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки. Однак на шлях виправлення він не став та в період іспитового строку, 21.07.2021 р. та, 19.08.2021 р. вчинив інші корисливі кримінальні правопорушення.

ОСОБА_6 раніше 8 разів судимий за вчинення корисливих злочинів, до нього застосовувалось покарання, не пов`язане з позбавленням волі, він відбував покарання реально.

Зауважує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ніде не працювали, за місцем проживання характеризуються посередньо, стійких соціальних зав`язків не мають, будучи особами працездатного та мобілізаційного віку, обрали способом заробітку вчинення систематичних крадіжок чужого майна.

Вважає, що призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не призвели до позитивних змін в їх особистості, не створило у кожного з них готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, а навпроти спровокувало відчуття безкарності, що, з рештою, призвело до вчинення нових тяжких злочинів.

Зазначає, що судом не наведено обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання, рішення про звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є безпідставним та неправильним, таким, що не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених ст. ст. 50, 65, 75 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

02.04.2019 р. приблизно о 02.50 год. ОСОБА_7 знаходився разом з ОСОБА_6 на четвертому поверсі, другого під`їзду, будинку № 5/15 по вул. Лазурній в м. Миколаєві, де у них виник спільний злочинний намір, на таємне заволодіння чужим майном, після чого, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , таємно, шляхом вільного доступу, заволодів майном ОСОБА_10 а саме: велосипедом марки «Maverick» вартістю 1000 грн. Утримуючи викрадене майно при собі, обвинувачені з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим завдали ОСОБА_10 майнової шкоди у розмірі 1 000 грн.

02.04.2019 р. приблизно о 04.00 год., ОСОБА_7 знаходився в загальному тамбурі, розташованому на третьому поверсі, першого під`їзду, будинку АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний намір на таємне заволодіння чужим майном, після чого, ОСОБА_7 таємно, шляхом вільного доступу, заволодів майном, належними ОСОБА_11 - дитячою коляскою марки «Carrello» вартістю 3 000 грн., майном, належними ОСОБА_12 - велосипедами марки «GT Avalanche 26» вартістю 5 000 грн. та марки «Optima» вартістю 2 500 грн., після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, завдавши ОСОБА_10 майнової шкоди у розмірі 3 000 грн., та ОСОБА_12 у розмірі 7 500 грн.

19.08.2021 р. приблизно о 16.00 год., ОСОБА_7 , проходячи через двір в м. Миколаєві по вул. Лазурна, 36-б, побачив ОСОБА_13 , біля якого, на столику знаходився належний останньому мобільний телефон марки «Apple IPhone 12 64 Gb Black» вартістю 20 802 грн. у чохлі вартістю 365 грн., після чого у нього виник злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення майна, реалізовуючи який, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого, узяв зі столу вказаний мобільний телефон, тобто таємно його викрав, після чого залишив місце скоєння кримінального правопорушення. Утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, заподіявши ОСОБА_13 майнової шкоди у розмірі 21 167 грн.

20.10.2019 р. близько 22.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в салоні автомобіля BMW реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_14 , на парковці супермаркету «Сільпо» розташованій по вул. Озерній в м. Миколаєві, побачив на підлозі автомобілю мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A50», належний ОСОБА_14 , після чого у нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на вчинення крадіжки мобільного телефону, реалізуючи який, ОСОБА_7 таємно, повторно, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку вказаного мобільного телефону та, в подальшому, залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядився викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 майнової шкоди в розмірі 8 000 грн.

21.07.2021 р., приблизно в другій половині дня, більш точного часу в ході судового слідства не встановлено, ОСОБА_7 зайшов до приміщення кафе «У Фонтана», по вул. Індустріальній, 1 в м. Миколаєві, де помітив, що в середині приміщення вказаного закладу відсутній персонал та відвідувачі, після чого у нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на вчинення крадіжки мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy J7», який знаходився на барній стійці. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 здійснив крадіжку вказаного мобільного телефону вартістю 1 483,33 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_15 майнової шкоди в розмірі 1 483,33 грн.

17.05.2022 р. указом Президента України від 17.05.2022 р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України 22.05.2022 р. прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05.30 год. 25.05.2022 р. строком на 90 діб. Після цього, відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України 22.08.2022 р. прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05.30 год. 22.08.2022 р. строком на 90 діб.

Незважаючи на це, 13.08.2022 р. близько 13.00 год., ОСОБА_6 , будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану, знаходився в приміщені ТОВ «Вигідна покупка» магазину «Аврора», розташованого по вул. Крилова, 13 в м. Миколаєві, де в нього виник раптовий корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, ОСОБА_6 в період часу з 12.59 год. по 13.01 год., здійснив крадіжку мультметра цифрового «Нouse Hoff», вартістю 229 грн. та паяльника електричного «Вelt» вартістю 99 грн. та, в подальшому з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним за власним розсудом, в результаті чого своїми діями спричинив ТОВ «Вигідна покупка» магазин «Аврора» майнової шкоди в розмірі 328 грн.

14.08.2022 р. близько 12.30 год., ОСОБА_6 , будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану, знаходячись в приміщені ТОВ «Вигідна покупка» магазину «Аврора», розташованого по вул. Крилова, 13 в м. Миколаєві, в період часу з 12.33 год. по 12.35 год., таємно, повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, та, з метою заволодіння чужим майном, зі стелажів торгівельного залу вищевказаного магазину, здійснив крадіжку двох мультметрів цифрових «Нouse Hoff», загальною вартістю 458 грн., після цього, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, тим самим обернувши викрадене майно на свою користь і в подальшому розпорядившись ним за власним розсудом, в результаті чого своїми діями спричинив ТОВ «Вигідна покупка» магазин «Аврора» майнової шкоди в розмірі 458 грн.

03.03.2023 р., більш точного часу під час досудового розслідування та судового слідства встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану, перебуваючи у дворі будинку № 15-Б, по вул. Озерній у м. Миколаєві та, проходячи біля під`їзду № 2, побачив пакет білого кольору. Після чого у нього виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_16 , викрав білий пакет, що знаходився біля під`їзду № 2, у якому знаходився належні потерпілій мобільний телефон вартістю 1 666 грн., банківські платіжні картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , власником яких є Акціонерне товариство «ПриватБанк», банківська платіжна карта № НОМЕР_5 , власником якої є Акціонерне товариство «Укрсиббанк», банківська платіжна карта № НОМЕР_6 , власником якої є Публічне Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (ПУМБ), які перебували у користуванні ОСОБА_16 , та які згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносяться до офіційних документів, а також пенсійне посвідчення серії НОМЕР_7 , видане на ім`я ОСОБА_16 , № НОМЕР_8 , дата видачі 16.09.2015 р., яке згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відноситься до важливих особистих документів.

В подальшому ОСОБА_7 залишив місце скоєння кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_16 майнової шкоди в розмірі 1 666 грн.

Після виявлення в пакеті банківських карток у ОСОБА_7 виник злочинний корисливий умисел, спрямований на привласнення вказаних банківських карт, реалізуючи який, він, достовірно знаючи, що зазначені банківські картки та пенсійне посвідчення належать ОСОБА_16 , маючи реальну можливість передати їх власнику, або передати до відповідних банківських установ чи правоохоронних органів, таких дій не вчинив та з корисливих мотивів, утримуючи пенсійне посвідчення та вказані картки при собі, з метою подальшого їх використання, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за:

- ч. 2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану;

- ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документа, з корисливих мотивів;

- за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння пенсійним посвідченням, котре відноситься до важливого особистого документа.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за:

- ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб

- ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його особу, а саме те, що ОСОБА_17 за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не знаходиться, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував що останній за місцем проживання характеризується позитивно, раніше судимий, офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не знаходиться, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора частково, думку інших учасників провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчинених ними злочинах, правильність правової кваліфікації, у тому числі міра призначеного судом покарання в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються. Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Що стосується фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 р. № 3886-IX (далі Закон № 3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024 р., встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 КУпАП.

Зазначені зміни до Кодексу про адміністративні правопорушення є декриміналізацією діянь (щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати), якщо вартість викраденого майна є меншою ніж два розміри неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У 2019 році два неоподаткованих мінімуми доходів громадян, що враховуються для розрахунку кримінального правопорушення, дорівнювали сумі 1921 грн., у 2021 році 2 270 грн., у 2022 році 2 481 грн., у 2023 році 2 684 грн.

В даному кримінальному провадженні, на момент апеляційного розгляду, у зв`язку із наведеними змінами у законодавстві, втратив чинності закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діянь вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 , а саме за епізодами крадіжок:

- 02.04.2019 р. велосипеда вартістю 1 000 грн. ( ч. 2 ст. 185 КК України);

- 13.08.2022 р. мультиметра та паяльника загальною вартістю 328 грн. (ч. 4 ст. 185 КК України);

- 14.08.2022 р. двох мультиметрів загальною вартістю 458 грн. ( ч. 4 ст. 185 КК України).

Отже, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 185 КК України підлягають закриттю, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За аналогічних підстав, відсутня кримінальна протиправність діянь вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 , а саме за епізодами крадіжок:

- 02.04.2019 р. о 02.50 год. велосипеда вартістю 1 000 грн. ( ч. 2 ст. 185 КК України);

- 21.07.2021 р. мобільного телефону вартістю 1 483,33 грн. (ч. 2 ст. 185 КК України);

- 03.03.2023 р. мобільного телефону вартістю 1 666 грн.(ч. 4 ст. 185 КК України).

За цих обставин, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами від 02.04.2019 р. о 02.50 год., 21.07.2021 р.) та за ч. 4 ст. 185 КК України закрити, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Крім зазначеного, апеляційний суд вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст.74 КК України від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодами від 02.04.2019 р. о 04.00 год. та 20.10.2019 р., у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини (нетяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років).

За приписами ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, передбачено найсуворіше покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Так згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 02.04.2019 р. о 04.00 год. таємно викрав дитячу коляску та 2 велосипеда загальною вартістю 10 500 грн., а 20.09.2019 р. мобільний телефон вартістю 8 000 грн. Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 185 КК України.

Оскільки з часу вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (епізоди від 02.04.2019 р. о 04.00 год. та 20.10.2019 р.) сплинули, визначені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, апеляційний суд вважає, що останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності.

Що стосується доводів прокурора про безпідставне застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України при призначенні покарання, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

За змістом ст. 75 КК України, при звільненні від відбування покарання з випробуванням має враховуватися тяжкість кримінального правопорушення, особа винного та інші обставини справи, що в сукупності можуть давати підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для провадження та застосувати вказані вимоги закону лише у тому разі, коли для цього є умови й підстави.

За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України, призначаючи покарання та звільняючи особу від відбування покарання, суд зобов`язаний мотивувати своє рішення належним чином.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Проте, суд першої інстанції, вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, недостатньо врахував обставини справи, ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого, кількість вчинених правопорушень, дані про особу обвинуваченого, які вказують на неможливість його виправлення без реального відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, проте не навів належного мотивування та не дослідив у повному обсязі обставини, що мають значення для прийняття такого рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованих йому злочинів мав незняту і не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.11.2019 р., ОСОБА_7 засуджений до 4 років позбавлення волі, проте звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з визначенням іспитового строку два роки. Водночас, у період дії іспитового строку 19.08.2021 р. ОСОБА_7 повторно вчинив інший корисливий злочин, чим підтвердив, що на шлях виправлення не став, і заходи пробаційного нагляду не досягли своєї мети.

Обставини справи свідчать про свідомий характер протиправної поведінки обвинуваченого, яка реалізувалася у неодноразовому вчиненні злочинів проти власності, у тому числі за наявності судимості за аналогічні діяння.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не надав належної оцінки ступеню суспільної небезпечності його особи, а також факту вчинення нових злочинів під час дії іспитового строку. У той же час, формальне визнання вини не є достатнім підтвердженням щирого каяття, яке, згідно з правовими позиціями Верховного Суду, має виявлятися в критичному осмисленні особою своїх дій, усвідомленні протиправності поведінки, вираженні щирого жалю, прагненні компенсувати завдану шкоду та нести відповідальність за вчинене. Жодна з цих ознак не простежується у поведінці ОСОБА_7 .. Матеріальну шкоду потерпілим він не відшкодував, заходів для виправлення ситуації не вжив.

Крім того, як убачається з вироку, суд безпідставно визнав такою, що пом`якшує покарання, обставину активне сприяння розкриттю злочинів, не навівши, у чому саме полягало це сприяння, які невідомі досудовому розслідуванню обставини були з`ясовані за участю обвинуваченого. Вказане суперечить позиції Верховного Суду, відповідно до якої активне сприяння має бути конкретним і підтвердженим матеріалами провадження.

У судовому рішенні також відсутній аналіз особистих характеристик ОСОБА_7 з огляду на критерії, які мають враховуватись судом при вирішенні питання про можливість виправлення особи без відбування покарання, як того вимагає ст. 75 КК України. Він не працює, стійких соціальних зв`язків не має, характеризується посередньо, від попередніх помилок висновків не зробив. Повторне вчинення умисних корисливих злочинів, у тому числі під час дії іспитового строку, свідчить про відсутність у нього мотивації до правослухняної поведінки, що виключає можливість його виправлення без реального відбування покарання.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є необґрунтованим і суперечить засадам призначення покарання, визначеним у ст. ст. 50, 65 КК України. Застосування положень ст. 75 КК України, в даному випадку, не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеру й способу дій обвинуваченого, даним про його особу, та не забезпечує досягнення цілей покарання.

За таких умов підстав для застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України не вбачається, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 284, 376, 404, 405, 407, 409, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , в частині засудження за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами від 02.04.2019 р., 20.10.2019 р., 21.07.2021 р., 03.03.2023 р.) та в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодом від 19.08.2021 р.) з призначенням покаранням у виді 3 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України з призначенням покарання у виді 1 року обмеження волі та за ч. 3 ст. 357 КК України з призначенням покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами від 02.04.2019 р. о 04.00 год., 20.10.2019 р.), у зв`язку з закінченням строків давності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження, щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами від 02.04.2019 р. о 04.00 год., 20.10.2019 р.) закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами від 02.04.2019 р. о 02.50 год., 21.07.2021 р.) та за ч. 4 ст. 185 КК України закрити, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В іншій частині вирок стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Цей же вирок в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати.

На підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України закрити, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Повний текст вироку буде проголошений 30.06.2025 р. о 12.00 год.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3