ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №626/754/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/146/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України

УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року м.Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 22 лютого 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білий Колодязь Вовчанського району Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-06.04.2015 Вовчанським районним судом Харківської області за ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.;

-21.06.2017 Вовчанським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.185 на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

-16.04.2018 Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 3 ст.185, 71 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі,

засуджено:

-за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі;

-за ч.1 ст. 162 КК України на 1 рік обмеження волі;

Відповідно до ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Кримінальне провадження було розглянуто судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Як установив суд, 01 грудня 2023 року ОСОБА_7 приблизно о 19-й годині 30 хвилин знаходився поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 . Скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", з корисливих мотивів та повторно, шляхом зриву петель з дверей проник до будинку. Після цього ОСОБА_7 виявив і викрав тепловентилятор HILTON моделі HL41931, що коштував 664 грн., електрочайник Tefal Justin ВF5601 , за ціною 800 грн., машинку для стрижки Philips моделі НС3400, за ціною 660 грн. Своїми діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 збитки на 2124 грн. Викраденим обвинувачений розпорядився на власний розсуд, цивільний позов не заявлений.

16 січня 2024 року обвинувачений ОСОБА_7 , після 14-ї години з прямим умислом, спрямованим на незаконне проникнення до іншого володіння особи, відчинивши двері зайшов до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_9 .

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги особи, яка її подала

В апеляційній скарзі, в редакції внесених змін, прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про зміну вироку. Указав, що інкриміноване ОСОБА_7 діяння стосовно потерпілої ОСОБА_8 не підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, оскільки вартість викраденого майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В той же час, прокурор вважає, необхідно враховувати спосіб вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням у житло, у зв`язку з чим дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.162 КК України. Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та вважати засудженим за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України. Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування ст.ст.70, 72 КК України при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 .

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення. у тому числі, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, скоєного в умовах воєнного стану.

Станом на 01.01.2023 по 31.12.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., а 50% від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 2684 грн. (1342?2=2684).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 за епізодом від 01.12.2023 в розмірі 2124 грн.

З урахуванням положень ст.5 КК, а також тієї обставини, що вартість викраденого майна на час вчинення кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_7 вчинив дрібну крадіжку, за що передбачено відповідальність ст.51 КУпАП.

Між тим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме скоєння її з проникненням у житло, колегія суддів уважає, що дії ОСОБА_7 за епізодом від 01.12.2023 підлягають перекваліфікації на ч.1 ст.162 КК України.

Частиною 3 ст.337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст.12 КК).

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.4 ст.185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за епізодом від 01.12.2023 за ч.1 ст.162 КК, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Так, згідно з даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію потерпіла звернулася до відділу поліції із заявою, у якій просила вжити заходів до особи, яка шляхом проникнення до її житла заволоділа належним їй майном (а.с.5 т.1).

Об`єктивна сторона ст.162 КК полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції установив, що ОСОБА_7 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту проникнення в житло з метою заволодіння майном, інакше кажучи, усвідомлював, що житло, до якого він проник, перебуває у користуванні чужої особи.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК, колегія суддів вважає за необхідне вирок згідно приписів п.2 ч.1 ст.408 КПК України змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодом від 01.12.2023 з ч.4 ст.185 на ч.1 ст.162 КК іпризначити покарання в межах санкції цієї частини статті.

Відповідно до ст.70 КК України, суд, призначаючи покарання за сукупністю злочинів (однакових за складом, але вчинених у різні дати), не призначає окреме покарання за кожний епізод, а об`єднує їх для призначення остаточного покарання, враховуючи сукупність дій обвинуваченого.

Керуючись ст. ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 22 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодом крадіжки майна ОСОБА_8 від 01.12.2023 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.162 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Виключити із резолютивної частини вироку рішення суду про застосування положень ст.ст.70, 72 КК України.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: