КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 10 липня 2025 року, апеляційну скаргу з доповненнями заступника начальника другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополь, Дніпропетровської обл., громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України,

за участі: прокурора в режимі відеоконференцзв`язку захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонено йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, в межах строку досудового розслідування, а саме до 31 березня 2025 року та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішення, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів без визначення застави.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Крім того, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки має паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Також, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а санкція ч. 2 ст. 255 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Вказана обставина дає підстави вважати, що підозрюваний вчинятиме дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КК України обґрунтовується тим, що у протиправній діяльності ОСОБА_6 з іншими на цей час не встановленими особами, в спілкуванні між собою або іншими учасниками застосовували заходи конспірації такі як - спілкування в месенджерах «WhatsApp», «Telegram», крім того, підозрюваний в подальшому, може шляхом віддаленого доступу до вказаних месенджерів, вчинити дії щодо знищення інформації, яка б мала значення для встановлення фактів, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо їх протиправної діяльності, а також те, що на даному етапі досудового розслідування не встановлено місце знаходження всіх знарядь та засобів вчинення злочинів, зокрема мобільних телефонів, що використовувались як засоби комунікації між учасниками злочинної організації.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконний вплив на свідків чи інших підозрюваних в даному кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 має реальний вплив на надання іншими підозрюваними показань, в тому числі може здійснювати вплив на не встановлених на даний час потерпілих та інших учасників злочинної організації, з метою зміни їх свідчень, схилити до дачі неправдивих показань.

Так, ОСОБА_6 04.02.2025 вручено повідомлення про підозру та відповідно до отриманого статусу він отримав можливість знайомитися з матеріалами кримінального провадження.

На даний час, органом досудового розслідування встановлено не всі особи, причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, в тому числі потерпілі від протиправних дій злочинної організації.

З урахування вказаної обставини прокурор зазначає, що ОСОБА_6 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матиме можливість обговорювати з іншими підозрюваними та невстановленими особами, причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення, обставини підготовки та вчинення кримінальних правопорушень, та усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатиметься вплинути на інших учасників з метою надання ними показань на свою користь та повідомлення органу досудового розслідування неправдивих відомостей щодо ролі інших осіб у реалізації злочинного плану.

Також, підозрюваному відомі персональні дані, засоби зв`язку та місце проживання свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, тому ОСОБА_6 перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, може намагатися вплинути на свідків та інших підозрюваних, у тому числі шляхом залякування.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, може бути виражений у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому версій захисту.

У ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Зважаючи на те, що на даний час не встановлено усіх спільників ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, яким він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

ОСОБА_6 може таким чином намагатися не допустити викриття себе, як виконавця вчинених розслідуваних кримінальних правопорушень, а також встановлення обставин його підготовки і таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Разом із тим, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи, що досудове розслідування перебуває в активній стадії та проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення персональних даних осіб, причетних до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, зможе сприяти переховуванню таких осіб від органу досудового розслідування, у тому числі керувати такою протиправною діяльністю віддалено за допомогою засобів зв`язку.

Обґрунтованим є ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, так ОСОБА_6 за рахунок своїх знайомств може продовжити злочинну діяльність з вимоги вчинення дій майнового характеру з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів особи вчиненого в умовах воєнного стану злочинною організацією (вимагання), оскільки володіє відповідними навичками і вміннями та на даний час ніде офіційно не працевлаштований, а єдине джерело доходу є зайняття протиправною діяльністю.

Як стверджує в доводах апеляційної скарги прокурор, слідчим суддею під час розгляду клопотання фактично не враховано роль ОСОБА_6 , як активного учасника третьої ланки злочинної організації, який виконував функції з забезпечення злочинних колл-центрів за адресою: АДРЕСА_2 та інших колл-центрах ІР-телефонією, необхідною для вчинення злочинів, тобто його вагомої фактичної участі в злочинній організації, направленої на вимагання грошових коштів у незахищених верств населення і несправедливо обрав йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Посилається на положення ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення захисника та підозрюваного, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Колегія суддів звертає увагу на вжиття заходів щодо оперативності та своєчасності направлення матеріалів судової справи із суду першої інстанції та невиконання Печерським районним судом м. Києва вимог, передбачених ст. 422 КПК України.

Зокрема, 10 лютого 2025 року прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року та наступного дня вона передана судді - доповідачу ОСОБА_10 .

Судове засідання по розгляду вказаної апеляційної скарги вперше призначено на 09 год. 40 хв. 12 лютого 2025 року. Однак, через ненадходження матеріалів судової справи із Печерського районного суду м. Києва, розгляд скарги знято з розгляду та відкладено на 25 лютого 2025 року.

З аналогічних причин апеляційний розгляд по справі також не відбувся на 11 березня 2025 року, 02, 15, 29 квітня 2025 року, 20 травня 2025 року.

При цьому Київським апеляційним судом, на виконання вимог ст. 422 КПК України, 11, 12, 27 лютого 2025 року, 11 березня 2025 року, 03, 07, 15, 29 квітня 2025 року надіслано запити до Печерського районного суду міста Києва з проханням направити матеріали судового провадження № 757/5208/25-к.

Також, 27 лютого та 11 березня 2025 року, направлено листи на голову Печерського районного суду м. Києва щодо направлення матеріалів вказаного судового провадження.

Крім того, колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду 02, 29 квітня 2025 року, 20 травня 2025 року винесено окремі ухвали про не направлення матеріалів судового провадження № 757/5208/25-к.

З урахуванням завантаженості та перебування колегії суддів ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у щорічній черговій відпустці з 02 червня 2025 року по 30 червня 2025 року, розгляд відкладено на 10 липня 2025 року.

Матеріали судової справи, надійшли на адресу Київського апеляційного суду 04 червня 2025 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000568 від 20.03.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України.

04 лютого 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України.

05 лютого 2025 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року клопотання слідчого залишено без задоволення та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонено йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, в межах строку досудового розслідування, а саме до 31 березня 2025 року та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя зазначив, що долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів не погоджується із оскаржуваним рішенням, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги)). Більше того, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (див. рішення у справі «Ідалов проти Росії» [ВП] (Idalov v. Russia [GC]), заява № 5826/03, пункт 140, від 22 травня 2012 року).

До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року, з подальшими посиланнями).

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, слідчий суддя розглядаючи клопотання вважав ризики, передбачені ст. 177 КПК України недоведеними та застосував до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді є необґрунтованими, оскільки під час розгляду клопотання не в повній мірі оцінено порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, не враховано тяжкість інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення та їх наслідки, не співставлено вказані обставини із реальною можливістю забезпечити запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту впевненість у тому, що ОСОБА_6 не буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про можливість застосування у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що прокурором у повній мірі доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КК України обґрунтовується тим, що у протиправній діяльності ОСОБА_6 з іншими на цей час не встановленими особами, в спілкуванні між собою або іншими учасниками застосовували заходи конспірації такі як - спілкування в месенджерах «WhatsApp», «Telegram», крім того, підозрюваний в подальшому, може шляхом віддаленого доступу до вказаних месенджерів, вчинити дії щодо знищення інформації, яка б мала значення для встановлення фактів, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо їх протиправної діяльності, а також те, що на даному етапі досудового розслідування не встановлено місце знаходження всіх знарядь та засобів вчинення злочинів, зокрема мобільних телефонів, що використовувались як засоби комунікації між учасниками злочинної організації.

Ризик, передбачений п. З ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконний вплив на свідків чи інших підозрюваних в даному кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 має реальний вплив на надання іншими підозрюваними показань, в тому числі може здійснювати вплив на не встановлених на даний час потерпілих та інших учасників злочинної організації, з метою зміни їх свідчень, схилити до дачі неправдивих показань.

Так, ОСОБА_6 04.02.2025 вручено повідомлення про підозру та відповідно до отриманого статусу він отримав можливість знайомитися з матеріалами кримінального провадження.

На даний час, органом досудового розслідування встановлено не всі особи, причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, в тому числі потерпілі від протиправних дій злочинної організації.

З урахування вказаної обставини, ОСОБА_6 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матиме можливість обговорювати з іншими підозрюваними та невстановленими особами, причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення, обставини підготовки та вчинення кримінальних правопорушень, та усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатиметься вплинути на інших учасників з метою надання ними показань на свою користь та повідомлення органу досудового розслідування неправдивих відомостей щодо ролі інших осіб у реалізації злочинного плану.

Також, підозрюваному відомі персональні дані, засоби зв`язку та місце проживання свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, тому ОСОБА_6 перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, може намагатися вплинути на свідків та інших підозрюваних, у тому числі шляхом залякування.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, може бути виражений у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому версій захисту.

Окрім того, у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Зважаючи на те, що на даний час не встановлено усіх спільників ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, яким він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

ОСОБА_6 може таким чином намагатися не допустити викриття себе, як виконавця вчинених розслідуваних кримінальних правопорушень, а також встановлення обставин його підготовки і таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Разом із тим, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи, що досудове розслідування перебуває в активній стадії та проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення персональних даних осіб, причетних до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, зможе сприяти переховуванню таких осіб від органу досудового розслідування, у тому числі керувати такою протиправною діяльністю віддалено за допомогою засобів зв`язку.

Обґрунтованим є ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, так ОСОБА_6 за рахунок своїх знайомств може продовжити злочинну діяльність з вимоги вчинення дій майнового характеру з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів особи вчиненого в умовах воєнного стану злочинною організацією (вимагання), оскільки володіє відповідними навичками і вміннями та на даний час ніде офіційно не працевлаштований, а єдине джерело доходу є зайняття протиправною діяльністю.

При цьому, слідчим суддею під час розгляду клопотання фактично не враховано роль ОСОБА_6 , як активного учасника третьої ланки злочинної організації, який виконував функції з забезпечення злочинних колл-центрів за адресою: АДРЕСА_2 та інших колл-центрах ІР-телефонією, необхідною для вчинення злочинів, тобто його вагомої фактичної участі в злочинній організації, направленої на вимагання грошових коштів у незахищених верств населення і несправедливо обрав йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, не співставив існуючі у справі ризики, характер та тяжкість кримінального правопорушення, його наслідки, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про залишення без задоволення клопотання слідчого та можливість застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що наведені у клопотанні обставини є такими, що виправдовують необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення. Колегія суддів вправі застосовувати запобіжний захід лише на підставі та в межах клопотання, поданого слідчим до суду першої інстанції, та не наділена повноваженнями вирішувати питання про застосування запобіжного заходу фактично на новий строк, який не був предметом розгляду слідчим суддею місцевого суду.

Як убачається з положень ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ураховуючи, що станом на день апеляційного розгляду оскаржувана ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року вичерпала свою дію 31 березня 2025 року, оскільки саме до цієї дати було визначено строк її дії, то колегія суддів у даному випадку позбавлена процесуальної можливості прийняти рішення щодо скасування ухвали слідчого судді, яка вже виконана, та постановлення нової ухвали за клопотанням слідчого.

За таких обставин, ураховуючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, однак ухвала слідчого судді суду першої інстанції підлягає залишенню без змін у зв`язку із закінченням строку її дії.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями заступника начальника другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року, відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 757/5208/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Провадження № 11сс/824/2038/2025 Доповідач ОСОБА_10

Категорія ст.181 КПК України