Справа № 645/178/25
Провадження № 1-кп/645/270/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

За участю прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 ,

Захисника адвоката ОСОБА_4

Обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001532 від 17.11.2024 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв Харківської області, з неповною середньою освітою, який не одружений, не працює, місце зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою, як ВПО: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 15.03.2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, додаткові заходи: конфіскація майна;

- 26.05.2009 року Чугуївським міським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 17.10.2013 року Чугуївським міським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробовувальним строком 2 роки;

- 05.03.2015 року Чугуївським міським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі, звільненого з Харківського СІЗО № 27 за відбуванням покарання 03.07.2017 р;

- 22.07.2021 року Печенізьким районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 9 місяців позбавлення волі,

- 07.10.2024 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень- злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України

встановив:

В провадження Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт № 0001532 від 17.11.2024 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень- злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 19.11.2024 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб з визначенням суми застави.

Прокурор у судовому засіданні заявивклопотання про продовження строку тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зазначив на даний час ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 1.77 КПК України, не перестали існувати, та які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого по даному кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення. Ці ризики обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, при цьому обґрунтованість цього ризику полягає в тому, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до 10 років, що відповідно до ст.12 КК України належить до тяжкого злочину та усвідомлюючи даний ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення і у разі призначення вказаного покарання останньому у вигляді реального позбавлення волі, може викликати загрозу його втечі, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії». Крім того зазначив, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілого по даному кримінальному провадженню, з метою зміни їх показів на свою користь, які на теперішній час не допитані безпосередньою в судовому засіданні. Разом з цим, ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, ніде офіційно не працює, офіційного джерела доходу немає, у своїй сукупності свідчить про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, тому існують всі підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи викладене, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечував, просив зменшити суму залогу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 проти клопотання про продовження строків тримання під вартою заперечувала, ризики не підтвердженні на які посилається прокурор, підтримала думку свого підзахисного та просила змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти клопотання обвинуваченого та його захисника.

Потерпілі до судового засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в матеріалах наявні заяви від потерпілих, згідно яким потерпілі ОСОБА_6 та представник потерпілої сторони ОСОБА_7 просили розгляд справи проводити за їх відсутності, клопотань не заявляли, цивільного позову не заявлено.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до наступного висновку.

Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховуватися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст. 177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень- злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, місце зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою, як ВПО: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий: 15.03.2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, додаткові заходи: конфіскація майна; 26.05.2009 року Чугуївським міським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 17.10.2013 року Чугуївським міським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробовувальним строком 2 роки; 05.03.2015 року Чугуївським міським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі, звільненого з Харківського СІЗО № 27 за відбуванням покарання 03.07.2017 р; 22.07.2021 року Печенізьким районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 9 місяців позбавлення волі; 07.10.2024 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, вирішуючи питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На теперішній час вищевказані ризики мають місце.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від суду на сьогодні на думку суду продовжує існувати, оскільки ймовірна можливість переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Стосовно ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, суд вбачає ймовірність можливості обвинуваченого незаконно впливати на учасників кримінального провадження, зокрема, оскільки обвинуваченим отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, в яких містяться дані потерпілої та іншого обвинуваченого, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, що обвинувачений зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження.

Крім того, суд вважає доведеним ризик вчинити інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки обвинувачений раніше був судимий, в тому числі за злочини проти власності.

Зважаючи на вказані обставини, враховуючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться в суді на стадії проведення судового розгляду, допиту свідків, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арештувідмовляє.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених п.1, п.3, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Під час вирішення клопотання судом вивчена можливість застосування обвинуваченому більш м`яких запобіжних заходів. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1, п.3, п. 5 ч.1 ст.177 КПК України та оцінюючи характер та обставини справи, в тому числі, і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вчиненніінкримінованих кримінальних правопорушень, суд на сьогодні не вважає можливим застосувати інші запобіжні заходи.

Стосовно клопотання про зменшення розміру застави, суд зазначає наступне.

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, стаття 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

Такі ж підстави можуть бути враховані судом в конкретній справі при вирішенні питання про зменшення розміру застави, який було визначено раніше за судовим рішенням.

Обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді застави, може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення або скасування, а тривалість в часі запобіжного заходу без врахування обставин справи в конкретному випадку може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Обвинуваченим та його захисником в судовому засіданні не обґрунтовано клопотання про зменшення розміру застави.

Відповідно ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Суд враховує те, що на час розгляду клопотання про зменшення розміру застави призначено та проводиться судовий розгляд на підставі обвинувального акта; продовжують існувати ризик незаконно впливати на свідків та ризик переховування від правосуддя. Їх наявність, дії до яких обвинувачений може вдатись, висунення обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів та тяжкість покарання, що загрожує, разом із його тимчасовим виїздом за межі території України, у зв`язку з військовою агресією рф, у своїй сукупності вказують на необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

Таким чином, з огляду на наявні матеріали, суд вважає, що застосований ухвалою суд до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є достатньою та необхідною мірою, яка гарантує виконання ним обов`язків.

Даних про стан здоров`я, що унеможливлюють прибування обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства суду не надано.

Строк тримання під вартою обвинуваченому, встановлений ухвалою слідчого судді закінчується 22 червня 2025 року, однак, судове провадження по даному кримінальному провадженню потребує часу для розгляду, тому строк тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити, перелічені вище обставини обумовлюють висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому строк тримання під вартою до 60 днів, з визначенням розміру застави у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 201, 331, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання обвинуваченого та адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу та зменшення розміру застави відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачуваного у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 17 серпня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області до сплину строку тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді застави.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що у випадку внесення застави, оригінал документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУДСА України коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Встановити строк дії ухвали про тримання під вартою - 17 серпня 2025 року.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а ОСОБА_5 - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 20.06.2025 року.

Головуючий суддя: