Справа № 192/1052/25
Провадження № 1-в/192/326/25
Ухвала

Іменем України

22 травня 2025 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

представника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Солонянського району Дніпропетровської області клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)»,

початок строку відбування покарання: 12.08.2021,

кінець строку відбування покарання: 12.08.2025,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, просить застосувати до нього ст. 81 КК України (УДЗ) у зв`язку з настанням пільги.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав, посилався на те, що він виправився.

Представник установи виконання покарань вважав, що засуджений не довів своє виправлення та до нього не доцільно застосовувати умовно-дострокове звільнення, просив відмовити у задоволення клопотання.

Прокурор також вважав, що клопотання задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши засудженого, представника установи виконання покарань, прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 на теперішній час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)». Початок строку відбування покарання: 12.08.2021, кінець строку відбування покарання: 12.08.2025.

Був засуджений:

03.09.2021 вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до двох місяців арешту;

11.01.2022 вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На час звернення до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув більше 2/3 строку покарання.

Суд зазначає, що за правилами, встановленими п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом зокрема за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Так, згідно з довідкою по особовій справі, наданою Державною установою «Солонянська виправна колонія (№ 21)», в установах виконання покарань ОСОБА_3 знаходиться з 13 серпня 2021 року, у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» - з 04 травня 2022 року.

ОСОБА_3 працює в промисловій зоні, виготовляє МЗП.

Засуджений підтримує позитивні взаємовідносини з іншими засудженими, виконує законні вимоги адміністрації, ввічливо ставиться до персоналу установи виконання покарань, сумлінно дотримується трудової дисципліни.

Разом з тим засуджений не дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня установи виконання покарань, не дотримується розпорядку дня установи виконання покарань, не бере активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, в інших заходах соціально-виховного характеру.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення, наданою представником установи виконання покарань суду, ОСОБА_3 не довів своє виправлення.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення, датованої 22.05.2025, за час відбування покарання до засудженого було застосовано шість стягнень (30.08.2023, 29.12.2023, 05.07.2024, 11.09.2024, 21.05.2025 два стягнення), чотири з яких є погашеними, та три заохочення (23.01.2023, 23.01.2023, 20.07.2023).

Тобто, за тривалий період відбування покарання до засудженого було застосовано лише три заохочення, всі у 2023 року, в подальшому заохочення не застосовувались, натомість 21 травня 2025 року застосовано два стягнення догана та сувора догана.

Суд враховує, обставини, на які посилається засуджений, що він працевлаштований та має три заохочення.

Суд звертає увагу, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Зважаючи на викладені обставини, суд не може дійти висновку, що засуджений виправився.

Саме по собі відбуття 2/3 строку покарання засудженим, без врахування його поведінки та ставлення до праці за весь період відбування покарання, не є достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені докази, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення, а тому у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовляє.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1