Справа № 308/3404/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: представника ПП «Континент Рівер» - адвоката ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/212/25 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000103, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 358 КК України.

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером № :24:001:0645, у вигляді заборони на проведення будь-яких будівельних робіт на ній, здійснення будь-яких дій щодо поділу, об`єднання, зміни цільового призначення, передачі в оренду чи на іншому праві користування, проведення реєстраційних та нотаріальних дій.

Клопотання мотивоване тим, що дана земельна ділянка є речовим доказом, як предмет кримінального правопорушення з приводу якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, та який отриманий юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є об`єктом кримінально-протиправних дій. Проведення будівельних робіт на земельній ділянці призведе до пошкодження, знищення, перетворення земельної ділянки як речового доказу.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав, що стороною обвинувачення доведено, що вищевказана земельна ділянка може мати значення речових доказів, позаяк могла бути об`єктом кримінально протиправних дій. Однак, стороною обвинувачення не доведено, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження даного речового доказу.

Також слідчий суддя дійшов висновку, що зібрані у ході досудового розслідування матеріали не є достатніми для висновку про наявність у діях посадових осіб Ужгородської міської ради ознак кримінальних правопорушень, з приводу яких здійснюється досудове розслідування.

Також слідчий суддя зауважив про необґрунтованість поданого прокурором клопотання про накладення арешту на земельну ділянку, так як ним не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, у володінні та користуванні якої перебуває земельна ділянка, про який ідеться в клопотанні, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню.

Просить ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :24:001:0645, власником якої згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на право власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна являється Ужгородська міська рада, , у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування майном, у тому числі шляхом накладення заборони на проведення будь-яких будівельних робіт на ній, здійснення будь-яких дії щодо поділу, об`єднання, зміни цільового призначення, передачі в оренду чи на іншому праві користування, проведення реєстраційних та нотаріальних дій.

Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження вказує, що з повним текстом ухвали прокурор ознайомився 27.03.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (надіслано судом: 26.03.2025, зареєстровано: 26.03.2025, забезпечено надання загального доступу: 27.03.2025). Просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника ПП «Континент Рівер» - адвоката ОСОБА_5 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді може бути подано протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Приписи ст. 24 цього Кодексу гарантують право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, якщо він пропущений з поважних причин.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів справи, що Ужгородським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000103, відомості про яке 18.11.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 1 ст. 364 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.03.2025.

З витягу також встановлено, що під час розроблення документації із землеустрою за кадастровим номером № :24:001:0645 до неї внесено неправдиві відомості щодо конфігурації та місця розташування вказаної земельної ділянки.

Окрім цього, у витягу зазначено, що службові особи Ужгородської міської ради, зловживаючи службовим становищем, всупереч ст.ст. 92, 127, 134 Земельного кодексу України, з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Дукат-Ужгород», передали в постійне користування та в подальшому в оренду вказаного товариства земельну ділянку за кадастровим номером :24:001:0645 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури на Слов`янській набережній без проведення земельних торгів, чим могла бути заподіяна значна шкода громадським інтересам.

Постановою прокурора від 07.03.2025 вищевказану земельну ділянку визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, посилаючись у клопотанні, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям речових доказів, регламентованим ст. 98 КПК України, слідчий, прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, жодних належних та допустимих доказів цьому в клопотанні про арешт майна і в матеріалах, які додані до клопотання, не з`ясовано жодних обставин розроблення документації із землеустрою земельної ділянки за кадастровим номером № :24:001:0645, не встановлено та не опитано осіб, які її розробляли, з приводу суперечностей щодо конфігурації та місця розташування вказаної земельної ділянки.

Не встановлені також і посадові особи Ужгородської міської ради, які на думку сторони обвинувачення, передали в постійне користування та в подальшому в оренду вказаного товариства дану земельну ділянку для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури на Слов`янській набережній. Не з`ясовано причин такої передачі без проведення земельних торгів.

Як вказує у клопотанні прокуратура, - право постійного користування на земельну ділянку :24:001:0645 (далі по тексту «645») було отримано ТОВ «ДукатУжгород», незаконно 16.10.2021 року. Моментом набуття такого права прокуратура вважає момент внесення даних про земельну ділянку 645 до Державного земельного кадастру.

Дане твердження не відповідає дійсності оскільки право постійного користування на вказану ділянку площею 1,4 Га було отримано КВТП «Дукат» (правонаступником якого є ТОВ «Дукат-Ужгород»), відповідно до рішення Ужгородської міської ради від 27.12.2001 року.

Правомірність набуття даного права підтверджено і рішенням господарського суду Закарпатської області від 06.07.2016 року у справі №907/235/2017, яким було визнано за ТОВ «Дукат-Ужгород» право постійного користування земельною ділянкою площею 1,4 Га розташованою на Слов`янській набережній у м. Ужгороді, наданого Ужгородською міською радою рішенням від 27.12.2001 року.

На момент розгляду справи, законодавство дозволяло надання права постійного користування земельною ділянкою ТОВ «Дукат-Ужгород», що визнається прокуратурою (а.с. 2 клопотання). Вказана земельна ділянка фігурувала на той момент під кадастровим номером :24:002:0122 і мала площу 1,4 Га (далі по тексту «122»).

16.10.2021 року дані про земельну ділянку 122 були внесені до ДЗК, при цьому ділянці було присвоєно новий кадастровий номер 645 решта даних залишилася незмінною адреса, власник, користувач, цільове призначення, площа 1,4 Га. 12.10.2021 року у ДРРПННМ зареєстровано право постійного користування даною ділянкою за ТОВ «Дукат-Ужгород». Всі ці обставини визнає прокуратура. Тобто, правомірність набуття права постійного користування ТОВ «Дукат-Ужгород» земельною ділянкою 122 підтверджено судом, відповідним чином було оформлено і визнається прокуратурою.

Посилання прокуратури на ч.ч. 1,2,4 ст. 79-1 та ст.92 ЗК України (в редакції 2021 року) якими передбачено момент формування земельної ділянки та відсутність можливості надання права постійного користування, є нічим іншим як маніпулювання фактами та правовими нормами представниками прокуратури. На момент отримання права постійного користування ділянкою 122, не існувало Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.04.2025 3 вказаних правових норм і вони не можуть бути застосовані до врегулювання права постійного користування що вже було наявне у ТОВ «Дукат-Ужгород». Реєстрація даних про земельну ділянку у ДЗК та присвоєння їй нового номера 645 не змінює наданого права і моменту його виникнення за законодавством, що діяло раніше і підтверджено рішенням суду.

Щодо посилання прокуратури на лист ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області про відсутність у ДЗК земельної ділянки 122.

У своєму клопотання сама прокуратура вказує про присвоєння ділянці 122 нового номера 645 при внесенні даних про неї до ДЗК.

Даний звіт прокуратура трактує наступним чином: співставленням меж земельних ділянок встановлено, що вказані земельні ділянки значно відрізняються одна від одної (площа неспівпадіння становить 0,3733 Га). А тому, прокуратура робить висновок про те, що право постійного користування земельною ділянкою ТОВ «Дукат-Ужгород» зареєстровано за іншою земельною ділянкою ніж визначена рішенням господарського суду Закарпатської області від 06.07.2016 року у справі № 907/235/16.

Реєстрація будь-яких прав на нерухоме майно в Україні відбувається за допомогою ДРРП на нерухоме майно. Як видно з витягу з даного реєстру щодо земельної ділянки з кадастровим номером 645, що надала прокуратура як додаток до клопотання, вказана реєстрація права постійного користування ТОВ «Дукат-Ужгород» земельною ділянкою 1,4 Га з кадастровим номером :24:001:0645 відбулася 12.10.2021 року о 13:21:49, документальною підставою для даної реєстрації стало рішення Господарського суду Закарпатської області №907/235/16 від 06.07.2016 року а також відомості з ДЗК №50432709 видані 12.10.2021 року.

Тому, право постійного користування було зареєстровано саме за ділянкою, що фігурувала в рішенні суду, іншої ділянки не виникало, ділянка не змінила ні площу ні користувача ні власника ні місця розташування.

Щодо технічного звіту слід зауважити наступне: Спеціаліст графічно співставляв між собою межі ділянки згідно даних кадастрової справи, що містяться у судовій справі та межі ділянки 645 джерелом даних є ДЗК. Як зазначено у пояснювальній записці координати ділянки, що фігурувала у судовій справі спеціаліст графічно зображав відповідно державно системи координат 1963 р. тоді як межі ділянки 645 були отримані з ДЗК. Тобто для зображення меж ділянок на карті спеціаліст користувався різними системами координат.

Спеціалістом було встановлено не різницю між ділянками як вказує прокуратура, а зміщення координат. Як видно зі схеми конфігурація ділянки і її площа не змінилися.

Зміщення координат є суто технічним питанням його причини можуть бути з`ясовані спеціалістами. Зміщення, що було з`ясоване спеціалістом, не порушує прав та інтересів жодних осіб.

Земельна ділянка не перетинає червоних ліній, інших земельних ділянок. Прокуратура не стверджує, що саме по собі зміщення координат завдало якоїсь шкоди.

Порівнювати дані ділянок 122 і 645 є некоректно, адже після внесення даних про ділянку 122 до ДЗК і надання їй нового кадастрового номеру 645, ділянка 122 перестала існувати як об`єкт землеустрою та об`єкт будь-якого права, вона перестала існувати у юридичній природі як така, що підтверджується і листом управління ДЗК.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

У даному випадку дані обставини відсутні і не доведені прокурором про що свідчить наведене вище.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Прокурор в клопотанні зазначив, що метою арешту вищезазначеного нерухомо майна є збереження його як речового доказу, яке було визнано речовим доказом, проте відповідних доказів на підтвердження необхідності накладення арешту не надавав. Крім того, прокурор просить накласти арешт на вказане у клопотанні майно, особи яка не має процесуального статусу у кримінальному провадженні, також прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно.

Отже, стороною обвинувачення не доведено наявності правових підстав для арешту зазначеного майна з метою забезпечення збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні.

Як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали, - слідчий суддя дійшов правильного висновку, що стороною кримінального провадження не виконано покладений на неї КПК України обов`язок щодо доведення обставин, передбачених ч.1 ст.173 КПК України, не встановлено достатньої сукупності доказів, які б давали підстави дійти до обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно.

Крім того, у клопотанні прокурора відсутні доводи і про те, що незастосування арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження цих земельних ділянок або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки дане твердження прокурора належним чином необґрунтоване та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з прийнятим слідчим суддею рішенням, були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Відтак доводи апеляційної скарги є недоведеними та не можуть слугувати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Поновити прокурору Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді