Справа № 199/3591/25
ВИРОК

іменем України

11.06.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0009467 від 06.03.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, стрільця-снайпера 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 402 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в режимі дистанційного судового провадження вказане кримінальне провадження

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним, органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересі в юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні із 05:30 години 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.01.2025 № 26/20225, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.01.2025 №4220-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 години 08.02.2025 строком на 90 діб.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 290 від 09.10.2024, старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-снайпера 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 293 від 12.10.2024 старшого лейтенанта ОСОБА_6 призначено на посаду командира 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання старшого лейтенанта належить до молодшого офіцерського складу, звання старший солдат належить до рядового складу.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що старший лейтенант за своїм військовим званням є начальником для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Окрім того, відповідно до ст. 111 Статуту командир роти в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти, за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти, за успішне виконання ротою бойових завдань, за ведення ротного господарства.

Командир роти підпорядковується командирові батальйону і є прямим начальником усього особового складу роти.

Таким чином, командир 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_6 по відношенню до стрільця-снайпера 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_3 був прямим начальником за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній - підлеглим старшого лейтенанта ОСОБА_6 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно з ст. 36 Статуту командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно з яким кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно з ст.ст. 6, 11, 16, 127,128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом згідно з ст. 402 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, старший солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, вчинив військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

06.03.2025 о 08:40 годині, перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , старший солдат ОСОБА_3 отримав бойове розпорядження командира 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону 1 НОМЕР_3 окремої важкої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_1 ) старшого лейтенанта ОСОБА_6 № 13 від 06.03.2025, згідно з яким військовослужбовцю ОСОБА_3 необхідно було до 17:00 години 06.03.2025 здійснити висування з району розташування н.п Шахове, в район виконання бойового завдання поблищу н.п Водяне Друге, та до 21:00 години 06.03.2025 здійснити переміщення на ВП «Ліза» поблизу н.п Водяне Друге з метою виконання бойового завдання щодо утримання оборони сектору та недопущення подальшої втрати вказаної позиції.

Отримавши зазначене бойове розпорядження прямого начальника, старший солдат ОСОБА_3 злякався виконувати покладені на нього обов`язки військової служби та, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді стрільця-снайпера 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35. 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 06.03.2025 о 08:40 годині, перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_4 окремої важкої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_1 ) старшого лейтенанта ОСОБА_6 № 13 від 06.03.2025, згідно з яким військовослужбовцю ОСОБА_3 необхідно було до 17:00 години 06.03.2025 здійснити висування з району розташування АДРЕСА_2 в район виконання бойового завдання поблищу н.п. Водяне Друге, та до 21:00 години 06.03.2025 здійснити переміщення на ВП «Ліза» поблизу н.п. Водяне Друге, з метою виконання бойового завдання щодо утримання оборони сектору та недопущення подальшої втрати вказаної позиції.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у непокорі, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 402 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 402 КК України, не визнав та суду пояснив, що у зв`язку із мобілізацією він з 2022 року був призваний до лав Збройних Сил України. Так, 09.10.2024 його було призначено на посаду стрільця-снайпера 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Останнім командиром військової частини, у котрій він проходив військову службу, був ОСОБА_6 06.03.2025 в ранковий час він перебував на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , де командир ОСОБА_6 оголосив бойове розпорядження, а саме: йому необхідно було до 17:00 години 06.03.2025 здійснити висування з району розташування н.п. Шахове в район виконання бойового завдання поблищу н.п.Водяне Друге, та до 21:00 години 06.03.2025 здійснити переміщення на ВП «Ліза» поблизу н.п. Водяне Друге, з метою виконання бойового завдання щодо утримання оборони сектору та недопущення подальшої втрати вказаної позиції. Вказаний наказ він відмовився виконувати, оскільки на той час він дуже втомився, просився у відпустку, а його не відпускали, у зв`язку з чим мав пригнічений морально-психологічний стан. Погоджується, що останній наказ командира не виконав. Вважає, що накази, котрі віддають командири повинні бути такими, які не будуть принижувати людську гідність, а тому в його діях відсутня непокора.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення, за обставин, викладених у вироку, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами свідка ОСОБА_7 , який суду пояснив, що він є військовослужбовцем та займає посаду заступника командира 4 механізованої роти з психологічної підтримки персоналу. На початку березня 2025 року, більш точної дати не пам`ятає, він разом із військовослужбовцями: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стали свідками того, як під відеозапис командир ОСОБА_6 оголосив обвинуваченому ОСОБА_3 наказ щодо виходу останнього на позиції та подальшого недопущення втрати цих позицій. ОСОБА_3 в їх присутності відмовився виконувати бойовий наказ, оскільки мав незадовільний стан здоров`я. Він стверджує, що командиром ОСОБА_6 наказ оголошувався чітко та зрозуміло. ОСОБА_3 , окрім відмови виконувати наказ командира з підстав незадовільного стану здоров`я, більше нічого не казав;

- показами свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що він є військовослужбовцем та займає посаду заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 2 механізованого батальйону. 06.03.2025 приблизно о 08:00 годині, він за допомогою власного мобільного телефону фіксував, як солдат ОСОБА_3 в присутності фельдшера медичного пункту та свідків, відмовився виконувати наказ командира ОСОБА_6 . Відповідно до наказу, який оголошувався командиром усно, обвинуваченого ОСОБА_3 відвезли б до відповідного місця за допомогою провідника, який би надалі провів його до точки - суміжний підрозділ, а потім за допомогою БПЛА ОСОБА_3 повинен був йти сам та тримати лінію оборони. Свою відмову ОСОБА_3 пояснив тим, що він психологічно виснажений та має поганий стан здоров`я. Він знає, що після відмови ОСОБА_3 виконувати наказ командира, замість нього 09.03.2025 на позиції вийшли двоє інших солдат. ОСОБА_3 він може охарактеризувати як солдата, який має бойовий досвід, приймав участь в АТО, дисциплінований, 24.10.2024 був в районі м. Селідово. Підстав оговорювати ОСОБА_3 він не має;

- показами свідка ОСОБА_6 , який суду пояснив, що він є військовослужбовцем та займає посаду командира 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший лейтенант. Так, від командира батальйону надійшло розпорядження про те, що він має виділити одного військовослужбовця для посилення вогневої позиції на передньому краю. Він знає, що на момент оголошення наказу мала б бути група (комбінована група), склад якої йому був невідомий. Коли він оголошував наказ ОСОБА_3 про необхідність до 17:00 години 06.03.2025 здійснити висування з району розташування н.п. Шахове в район виконання бойового завдання поблизу н.п.Водяне Друге, та до 21:00 години 06.03.2025 здійснити переміщення на ВП «Ліза» поблизу н.п. Водяне Друге, з метою виконання бойового завдання щодо утримання оборони сектору та недопущення подальшої втрати вказаної позиції, ОСОБА_3 в присутності свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , котрий фіксував на мобільний телефон, відмовився виконувати його наказ, вказуючи на його незадовільний психологічний стан, а також неготовність до виконання наказу. Він знає, що ОСОБА_3 проходив ВЛК, був фізично здатним виконувати бойовий наказ. Із ОСОБА_3 він мав службові відносини, останній є дисциплінованим солдатом, неприязних відносин та зверхнього ставлення він до ОСОБА_3 не має;

- показами свідка ОСОБА_9 , який суду пояснив, що він є військовослужбовцем та займає посаду фельдшера медичного пункту 2 механізованого батальйону, молодший сержант. В його обов`язки, як медичного фельдшера входить медичний огляд солдатів (перевірка температури, тиску, ставить питання, що турбують особу на момент огляду) перед тим, як останнім будуть зачитуватися відповідні накази. 06.03.2025, він як медик за 10-15 хвилин до оголошення бойового наказу, оглянув солдата ОСОБА_3 у котрого на той момент був задовільний стан здоров`я, скарг від нього не надходило. Надалі, цього ж дня, а саме 06.03.2025 в ранковий час він став свідком оголошення командиром 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , старшому солдату ОСОБА_3 наказу № 211 від 05.03.2025, де останній відмовився його виконувати, оскільки посилався на незадовільний стан здоров`я і низький морально-психологічний стан. Після відмови ОСОБА_3 виконувати наказ командира ОСОБА_6 , останній в присутності свідків попередив ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність, дане було знято на мобільний телефон. Він вказує, що перед тим, коли осіб призивають на військову службу, вони обов`язково проходять військово-лікарську комісію, де надалі спеціалісти, лікарі надають відповідні висновки, в котрих обов`язково вказують фізичний та психологічний стан особи військовослужбовця. Таку військо-лікарську комісію солдат ОСОБА_3 також проходив, де лікар-психіатр надав медичний висновок ОСОБА_3 придатний до військової служби;

- показами свідка ОСОБА_8 , який суду пояснив, що 2025 року точного місяця та дня не пам`ятає, він став свідком того, як в с. Шахове солдат ОСОБА_3 , котрий попередньо був оглянутий лікарем та був визнаним таким, що готовий та придатний до виконання бойових завдань, відмовився виконувати наказ командира роти. Він не може згадати, який саме наказ солдат відмовився виконувати, однак суть була такою, що ОСОБА_3 необхідно було вийти на позиції. Він зазначає, що на той час він обіймав посаду заступника командира 2 мінометної батареї з психологічної підтримки персоналу, та на момент огляду лікарем ОСОБА_3 скарг останній не висловлював. Чи доводили ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за відмову від виконання наказу, він не пам`ятає.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- бойовим розпорядженням командира 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої важкої механізованої бригади ОСОБА_6 № 13 від 06.03.2025, відповідно до якого старшому солдату ОСОБА_3 наказано висунутись на ВП «ЛІЗА» (ХХХ) поблизу н.п Водяне Друге з бойовим завданням тримати оборону сектору та не допустити подальшої втрати позиції.

При собі мати: штатну зброю та боєкомплект до неї, засоби індивідуального захисту (бронежилет, каску кевларова), аптечку «IFAK», протигаз, засоби зв`язку, теплі речі.

Висування здійснюється з району розташування н.п. Шахове в район виконання бойового завдання до точки спішування лісосмуги «Мілан» т.4 (ХХХ) поблизу н.п Водяне Друге на автомобілі «HMMWV M1151F1 7473КЗ до 17:00 години 06.03.2025. Водія надає командир 5мр.

До 21:00 години 06.03.2025 здійснити переміщення на ВП «ЛІЗА» поблизу н.п Водяне Друге у супроводі провідника лейтенанта ОСОБА_11 .

При виявленні ворожих БпЛА та FPV-дронів противника, негайно доповідати черговому КСП 2мб «МЛИН».

При підготовці до виконання завдання, нанести ідентифікаційні елементи розпізнавання своїх підрозділів «Жовту Стрічку» на правій та лівій руках в районі плеча та на захисному шоломі.

Дотримуватись вимог Порядку використання військовослужбовцями Збройних Сил України засобів захисту та статуту зарядженості зброї відповідно до ступеню загрози.

Неухильно виконувати заходи маскування, як штатними так і підручними засобами, від виявлення дронами противника та мінімізації дій вибухових пристроїв, які скидаються або застосовуються на базі FPV дронів.

Термін готовності до виконання з отримання бойового розпорядження (т. 2 а.к.п. 9);

- витягом з бойового розпорядження Т.в.о. командира НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_4 окремої важкої механізованої бригади ОСОБА_12 № 211 від 05.03.2025, згідно до якого на виконання бойового розпорядження командира 117овмбр від 05.03.2025 № 1049дск з метою продовження стійкого утримання займаних позицій, районів, рубежів та недопущення прориву противника вглиб БРО, видано наказ 3.1 командиру бмр до 06.00 години 06.03.2025 увійти у взаємодію з командиром 5мр з метою узгодження порядку здійснення посилення ВП «ЛІЗА» (XXX) поблизу н.п Водяне Друге (XXX).

До 21.00 години 06.03.2025 у взаємодії з командиром 5мр провести посилення особовим складом ВП «ЛІЗА» (XXX) поблизу н.п Водяне Друге.

До виконання завдання задіяти старшого солдата ОСОБА_13 .

Забезпечити визначеного військовослужбовця: штатною зброєю та боєкомплектом до неї, засобами індивідуального захисту (бронежилетом, каскою кевларова), аптечкою «IFAK», протигазом, засобами зв`язку, теплими речами.

По результатам виконання поставленого завдання зробити доповідь встановленим зразком на оперативного чергового КСП 2мб «МЛИН».

3.3 командиру рв до 06:00 години 06.03.2025 увійти у взаємодію з командиром 5мр та передати в оперативне підпорядкування автомобіль HMMWV МІ 151А1 9100КЗ.

3.4 командиру 5мр до 06:00 години 06.03.2025 увійти у взаємодію з командиром бмр з метою узгодження порядку здійснення посилення ВП «ЛІЗА» (XXX) поблизу н.п Водяне Друге (XXX).

Увійти у взаємодію з командиром рв та прийняти в підпорядкування автомобіль HMMWV M1151А1 7473K3.

Перевірити технічну справність, заправку, встановлення на ньому засобу РЕБ.

В якості водія залучити солдата ОСОБА_14 .

До 17:00 години 06.02.2025 на вищезазначеному транспортному засобі забезпечити висування визначеного військовослужбовця бмр з району розташування н.п Іванівка в район виконання бойового завдання до точки спішування лісосмуги «МІЛАН» т.4 (XXX) поблизу Водяне Друге з метою здійснення посилення на ВП «ЛІЗА» поблизу н.п Водяне Друге.

До 21:00 години 06.03.2025 здійснити заведення визначеного військовослужбовця бмр на ВП «ЛІЗА» поблизу н.п Водяне Друге.

З метою супроводу при висуванні визначеного військовослужбовця бмр від точки спішування лісосмуга «МІЛАН» т.4 до ВП «ЛІЗА» задіяти лейтенанта ОСОБА_11 з антидроновою рушницею (т. 2 а.к.п. 10-11);

- витягом з бойового розпорядження командира НОМЕР_1 № 1049 від 05.03.2025, відповідно до якого командиру 2 мб…

Батальйонний район оборони мати: лісосмуга (37U СР ХХХХХ ХХХХХ), лісосмуга (37U СР ХХХХХ ХХХХХ), лісосмуга (37U СР ХХХХХ ХХХХХ).

Праворуч: край лісосмуги (37U СР ХХХХХ ХХХХХ), переор. доріг (37U СР ХХХХХ ХХХХХ), вис. 236,9 (37U СР ХХХХХ ХХХХХ).

Ліворуч: перех. доріг (37U СР ХХХХХ ХХХХХ), лісосмуга (37U СР ХХХХХ ХХХХХ), МТФ (37U СР ХХХХХ ХХХХХ.

З переднім краєм по рубежу лісосмуга (37U СР ХХХХХ ХХХХХ), лісосмуга (37U СР ХХХХХ ХХХХХ).

Військовослужбовців із числа особового складу, який за рішенням військово-лікарської комісії, є обмежено придатним для виконання бойових завдань залучити для інженерного удосконалення (відновлення) систем проміжних позицій бригади продовжити фортифікаційне обладнання з влаштуванням перекритих ділянок траншей, щілин, а також відновлення та облаштування бліндажів.

Під час здійснення ротації особового складу здійснювати мінування під`їзних шляхів протитанковими мінами (ТМ-62М).

Здійснити накопичення міно-вибухових засобів за рахунок особового складу, який вибуває в район виконання завдання. Кожен військовослужбовець повинен транспортувати 2 шт (ТМ-62М). Про виконання надавати доповідь через оперативно чергову службу.

Основні зусилля зосередити на:

- стійкому утриманні визначених позицій, районів, рубежів та недопущення просування противника, забезпеченні відбиття наступу (контратак) противника, недопущенні його просування;

- ведення розвідки повітряного простору з метою своєчасного виявлення засобів повітряного нападу противника, в тому числі розвідувальних і ударних БпЛА, та оповіщенні про них;

- недопущенні розвідки і коригування артилерійського вогню противника із застосуванням розвідувальних БпЛА;

- вогневому ураженні противника, нанесенні йому максимальних втрат в районах зосередження, вихідних районах для наступу, на маршрутах висування та рубежах розгортання в передбойові та бойові порядки, порушенні систем управління та постачання боєприпасами, матеріальними засобами противника, ураженні резервів противника;

- своєчасному оповіщенні підпорядкованих підрозділів про дії (удари) засобів повітряного нападу противника (у т.ч. про удари крилатими ракетами) та дії своєї авіації в смузі відповідальності;

- використанні панівних висот для обладнання вогневих засідок мобільних вогневих груп (розрахунків ПТРК) та встановленні інженерних загороджень на автомобільних дорогах, підготовці до руйнування мостів на них та мінування можливих шляхів об`їзду (обходу);

- утриманні загальновійськових, протитанкових резервів в готовності до застосування;

- забезпеченні живучості підпорядкованих підрозділів під час нанесення противником ракетно-авіаційних ударів, артилерійського вогню шлях розосередження підрозділів артилерії, ППО, резервів;

- забезпеченні готовності КСП до безперебійної роботи в умовах здійснення вогневого ураження противником;

- створенні сприятливих умов для подальших дій наших підрозділів.

Про отриману інформацію, щодо ворожих БпЛА, FPV-дронів противника інформувати оперативно - чергову 117овмбр після чого отриману інформацію передавати на свої підрозділи з метою забезпечення живучості військ.

Під час виявлення противника негайно надавати доповідь через оперативно - чергову службу. Доповідь здійснювати за алгоритмом: назва стріму, що спостерігається (техніка противника чи особовий склад) рішення по цьому.

Забороняється здійснювати управління підрозділами по не захищеним каналам зв`язку або використання засобів мобільного зв`язку.

У взаємодії з мобільними групами РЕБ проводити радіоелектронну розвідку радіочастот засобів БпЛА противника в смузі відповідальності батальйону. При виявлені засобів БпЛА противника у зоні досяжності засобів РЕБ батальйону надавати інформацію для подальшого подавления.

Командиру батальйону особисто довести до особового складу про неухильне виконання заходів маскування, як штатними так і підручними засобами, від виявлення дронами противника та мінімізації дій на особовий склад вибухових пристроїв, які скидаються або застосовуються на базі F1 дронів (т. 2 а.к.п. 12-13);

- витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 290 від 09.10.2024, згідно з яким старшого солдата ОСОБА_3 ( НОМЕР_5 ), солдата резерву 58 запасної роти наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04.10.2024 № 211-РС призначено стрільцем-снайпером з механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону, ВОС-100672А, вважати, що справи та посади прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою (т. 2 а.к.п. 13);

- завіреної копією довідки виїзної військово-лікарської комісії № 2 від 16.12.2024, відповідно до якої за підписом голови ВЛК, старший солдат ОСОБА_3 придатний до військової служби (т. 2 а.к.п. 14);

- відомістю особового складу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , згідно з якою старший солдат ОСОБА_3 власними підписами засвідчив про доведення норми Закону України про військову службу та із Законом України про мобілізацію; доведення норм Закону, а саме: ст.ст. 402, 403, 407, 408, 409 КК України; доведення Закону України про військову службу (т. 2 а.к.п. 16-17);

- протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 06.03.2025, переглянутим в судовому засіданні, відповідно до якого слідчим в присутності власника мобільного телефону марки «Xiaomi» модель «Redmi Note 11» ОСОБА_10 було здійснено копіювання відеозапису з мобільного телефону, згідно до якого 06.03.2025 о 08:40 годині, ОСОБА_3 перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_4 окремої важкої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_1 ) старшого лейтенанта ОСОБА_6 № 13 від 06.03.2025, згідно з яким військовослужбовцю ОСОБА_3 необхідно було до 17:00 години 06.03.2025 здійснити висування з району розташування АДРЕСА_2 в район виконання бойового завдання поблищу н.п. Водяне Друге, та до 21:00 години 06.03.2025 здійснити переміщення на ВП «Ліза» поблизу н.п. Водяне Друге, з метою виконання бойового завдання щодо утримання оборони сектору та недопущення подальшої втрати вказаної позиції. Даний відеозапис має пряму мову ОСОБА_3 : «Не зрозумілий наказ. Я не придатний за станом здоров`я. Я не можу виконувати даний наказ у зв`язку з морально низьким психологічним станом, фізичною пригніченістю і непридатністю, як солдата такого» (т. 2 а.к.п. 20-23);

- довідкою складеною лікарем військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2025 о 10:00 годині, відповідно до якої при огляді солдата ОСОБА_3 гострої паталагої не виявлено (т. 2 а.к.п. 24);

- медичною характеристикою складеною начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_3 за час проходження військової служби у вказаній військовій частині під медичним наглядом у медичному пункті не перебував (т. 2 а.к.п. 25);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2025 разом із відеозаписом переглянутим в судовому засіданні, згідно з яким свідок ОСОБА_10 пояснив, що 06.03.2025 о 08:40 годині, перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , старший солдат ОСОБА_3 відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_4 окремої важкої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_1 ) старшого лейтенанта ОСОБА_6 № 13 від 06.03.2025, згідно якого військовослужбовцю ОСОБА_3 необхідно було до 17:00 години 06.03.2025 здійснити висування з району розташування н.п. Шахове в район виконання бойового завдання поблищу н.п. Водяне Друге, та до 21:00 години 06.03.2025 здійснити переміщення на ВП «Ліза» поблизу н.п Водяне Друге, з метою виконання бойового завдання щодо утримання оборони сектору та недопущення подальшої втрати вказаної позиції. Він вказав, що ОСОБА_6 голосно, чітко та зрозуміло довів ОСОБА_3 вказане бойове розпорядження й наказав його виконати. Після доведення бойового розпорядження військовослужбовець ОСОБА_3 відкрито відмовився його виконувати. Військовослужбовець ОСОБА_3 пройшов військово-лікарську комісію та згідно ВЛК придатний до військової служби. Безпосередньо перед доведенням бойового розпорядження ОСОБА_3 було оглянуто медичним працівником, де визначено, що за станом здоров`я він може виконувати дане бойове розпорядження. Під час доведення бойового розпорядження були присутні: заступник командира 4 механізованої роти з психологічної підтримки персоналу старший лейтенант ОСОБА_7 , заступник командира 1 мінометної батареї з психологічної підтримки персоналу старший лейтенант ОСОБА_8 , фельдшер медичного пункту НОМЕР_2 механізованого батальйону молодший сержант ОСОБА_9 . Він особисто здійснював відеозапис на камеру власного мобільного телефону (т.1 а.к.п. 41-45);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2025 разом із відеозаписом переглянути в судовому засіданні, згідно з яким свідок ОСОБА_6 пояснив, що 06.03.2025 приблизно о 08:40 годині, перебуваючи в пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , він особисто вишукував військовослужбовця ОСОБА_3 , де голосно, чітко та зрозуміло довів останньому виконання бойового розпорядження, згідно якого військовослужбовцю ОСОБА_3 необхідно було до 17:00 години 06.03.2025 здійснити висування з району розташування н.п. Шахове в район виконання бойового завдання поблищу н.п Водяне Друге, та до 21:00 години 06.03.2025 здійснити переміщення на ВП «Ліза» поблизу н.п.Водяне Друге, з метою виконання бойового завдання щодо утримання оборони сектору та недопущення подальшої втрати вказаної позиції. Після доведення бойового розпорядження військовослужбовець ОСОБА_3 відкрито відмовився його виконувати. Військовослужбовець ОСОБА_3 пройшов військово-лікарську комісію та згідно ВЛК придатний до військової служби. Безпосередньо перед доведенням бойового розпорядження ОСОБА_3 було оглянуто медичним працівником, де визначено, що за станом здоров`я він може виконувати дане бойове розпорядження. Під час доведення бойового розпорядження були присутні: заступник командира 4 механізованої роти з психологічної підтримки персоналу, заступник командира 1 мінометної батареї з психологічної підтримки персоналу, фельдшер медичного пункту 2 механізованого батальйону, заступник командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу. Він особисто зачитував бойовий наказ голосно та чітко. Відстань від ОСОБА_3 в момент доведення бойового наказу становила близько одного метру (т. 1 а.к.п. 46-50).

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились в непокорі, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинені в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних у суді свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у суду немає.

Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.

Однією із загальних засад кримінального провадження є визначена п. 16) ч. 1 ст. 7 КПК України безпосередність дослідження доказів, що означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису, тощо. При цьому безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити та перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Суд зазначає, що відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Також про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або не вчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним.

Відповідно до п. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Більше того, приписами вказаних статутів установлено обов`язковість виконання підлеглим будь-якої законної вимоги керівника.

Згідно з ч. 2 ст. 41 КК України наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 про те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України, суд вважає неспроможними та не може прийняти їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, встановленим в суді при розгляді справи та надані обвинуваченим ОСОБА_3 з метою уникнення відповідальності за скоєння даного кримінального правопорушення.

Так, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується послідовними показами в суді свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , котрі в судовому засіданні підтвердили, що старший солдат ОСОБА_3 06.03.2025 о 08:40 годині перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження № 13, яке було оголошено командиром 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої важкої механізованої бригади ОСОБА_6 про утримання оборони сектору та недопущення подальшої втрати вказаної позиції.

При цьому свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з обвинуваченим ОСОБА_3 до 06.03.2025 не мали неприязних відносин, стосунки між ними були службові, що не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_3 в суді.

За участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_6 під час досудового розслідування були проведені слідчі експерименти, в ході яких останні повідомляли про чітку та відкриту відмову старшого солдата ОСОБА_3 виконувати бойовий наказ командира.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , судом були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, давали свої покази під присягою, їх покази співпадають між собою, тому у суду немає підстав сумніватися в їх об`єктивності, недостовірності, неправдивості. Більш того суд констатує і звертає увагу на те, що вказані свідки безпосередньо перебували поряд з ОСОБА_3 в той момент, коли останній відмовився виконувати наказ начальника (командира) саме 06.03.2025 о 08:40 годині.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, підтверджується і бойовим розпорядженням командира 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої важкої механізованої бригади ОСОБА_6 № 13 від 06.03.2025, витягом з бойового розпорядження Т.в.о. командира НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_4 окремої важкої механізованої бригади ОСОБА_12 № 211 від 05.03.2025, витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 290 від 09.10.2024, що не суперечить поясненням на які вказують свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в ході проведення вказаних слідчих експериментів за їх участі.

Крім того суд встановив, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про те, що бойове розпорядження командира 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої важкої механізованої бригади ОСОБА_6 № 13 від 06.03.2025, котрий відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 293 від 12.10.2024 був призначений на посаду командира 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону, ВОС-0210003, та згідно до ст.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України віддав підлеглому старшому солдату ОСОБА_3 бойове розпорядження про утримання оборони сектору та недопущення подальшої втрати вказаної позиції, оскаржувалося стороною захисту до керівництва вищого рівня або до суду, як і не містить будь-яких посилань на обставини та відповідні докази, які б могли об`єктивно перешкодити ОСОБА_3 його виконати. Більш того, в своїх показах наданих суду сам обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував факт відмови виконувати наказ командира, мотивуючи це незадовільним станом здоров`я та низькою моральною психологічної свідомістю.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 щодо відсутності складу кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України, спростовується вищенаведеними доказами та судом розцінюється, як засіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення.

Суд критично ставиться до твердження обвинуваченого ОСОБА_3 , щодо невиконання ним наказу через незадовільний стан здоров`я, який пов`язаний з низькою моральною психологічної свідомістю та втомою.

Такі твердження спростовуються медичною документацією, а саме: завіреною копією довідки виїзної військово-лікарської комісії № 2 від 16.12.2024, відповідно до якої за підписом голови ВЛК, старший солдат ОСОБА_3 придатний до військової служби, медичною характеристикою складеною начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_3 за час проходження військової служби у вказаній військовій частині під медичним наглядом у медичному пункті не перебував, що узгоджується з довідкою складеною лікарем військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2025 о 10:00 годині, згідно до якої при огляді старшого солдата ОСОБА_3 гострої паталагої у останнього не виявлено.

Судом встановлено, що матеріали кримінального провадження не мають доказів того, що на момент розгляду справи медична документація щодо стану здоров`я старшого солдата ОСОБА_3 , як до віддання бойового розпорядження командира 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої важкої механізованої бригади ОСОБА_6 № 13 від 06.03.2025, так і після відмови виконання такого розпорядження, оскаржувалися стороною захисту, як і не оскаржувалися ОСОБА_3 та його адвокатом висновок ВЛК від 16.12.2024 про придатність обвинуваченого до військової служби.

Суд виконав вимоги ст. 22 КПК України та забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином перевірив доводи сторони захисту, з`ясував всі обставини, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчинені та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які були досліджені та перевірені під час судового розгляду, а також оцінені відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення поза всяким розумним сумнівом доведена і підтверджується обсягом досліджених судом в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язку та не викликають у суду сумнівів.

Досліджені судом і покладені в основу вироку докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є допустимими, достовірними і достатніми для визнання ОСОБА_3 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який свою вину не визнав, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, є військовослужбовцем та проходить військову службу за мобілізацією, де характеризується задовільно, зважаючи його молодий вік, стан здоров`я, медичну характеристику за місцем проходження служби, де під наглядом у медичному пункті не перебував, звернень до лікарів в тому числі з розладом психіки не було (т. 2 а.к.п. 25), а також те, що ОСОБА_3 раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено та на такі сторона обвинувачення не посилається.

Призначаючи покарання, суд враховує позицію прокурора, обвинуваченого та захисту, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про особу ОСОБА_3 , який вину свою не визнав, за злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, котрий є небезпечним тяжким військовим злочином, оскільки вчинене під час широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України і введеного воєнного стану, посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі й породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, а отже, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань, його поведінку до та після вчинення злочину, та, виходячи із сукупності зазначених обставин, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України.

Нормами статті 69 Кримінального кодексу України, передбачено призначення обвинуваченому призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено Законом за кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується при умовах: за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням особи винного.

Застосування вимог ст. 69 КК України є правом суду, а не обов`язком, тому враховуючи особу винного та відсутність двох або більш обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд не убачає підстав для застосування останньому вимог ст. 69 КК України.

Крім того, суд не убачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України, оскільки в розумінні Кримінального кодексу України інкримінований обвинуваченому ОСОБА_3 злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України є умисним тяжким злочином, який скоєно в той час, коли на території України введено воєнний стан, а звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного, на особливий період не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку, пов`язаного із захистом Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Суд зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки непокори, а саме невиконання наказів командирів, особами, котрі перебувають на військовій службі, тим паче в зоні бойових дій, посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі й породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, а отже, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань, що в майбутньому може сформувати негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, вплив на їх бойовий дух та мотивацію.

В даному ж випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання із випробуванням буде недостатнім, несправедливим, та таким, що не слугуватиме перевихованню засудженої особи, яке призведе до невідповідності кінцевій меті покарання в цілому.

На переконання суду звільнення осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, від покарання з випробуванням, не буде відповідати принципам та меті призначення покарання, а також суспільній необхідності на сьогоднішній день, з підстав того, законодавець надав дискреційні повноваження судам при призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак така дискреція діє лише в межах, установлених законом, що узгоджується із постановою Верховного Суду від 27.03.2025 (справа № 953/3196/23).

Суд звертає увагу і на те, що стороною захисту також не наведено переконливих мотивів наявності підстав для застосування ст. 75 КК України з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, а також стану здоров`я ОСОБА_3 .

Суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, відповідно до якої кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним і достатнім для обвинуваченого ОСОБА_3 , буде покарання у виді позбавлення волі, наближеного до мінімального строку, передбаченого статтею обвинувачення, оскільки воно відповідатиме його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Також, відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верхового Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового. При цьому треба мати на увазі, що додаткові покарання можуть приєднуватися до будь-яких видів основного покарання, передбачених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України. Ті види покарань, які застосовуються як додаткові, крім штрафу і конфіскації майна, можуть призначатися й тоді, коли вони не вказані в санкції закону. В такому разі рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, має містити посилання на статтю Загальної частини КК України, якою передбачено умови та порядок застосування цього виду покарання. Позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу як вид покарання не зазначається у санкціях норм Особливої частини КК України і застосовується за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 52 і ст. 54 КК України це покарання є додатковим і може бути застосоване судом лише щодо особи, засудженої за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, із наведенням у вироку відповідних мотивів.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем та має звання старший солдат, вчинив тяжке кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), суд вважає за необхідне застосувати до останнього вимоги ст.ст. 52, 54 КК України, а саме: призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення спеціального звання старший солдат, оскільки не призначення додаткового покарання ОСОБА_3 буде суперечити інтересам суспільства і держави, а також порушить охоронювані права і свободи людини.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, залишити колишній тримання під вартою в умовах гауптвахти.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ст.54 КК України з позбавленням спеціального звання старший солдат.

До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_3 раніше обраний запобіжний захід тримання під вартою в умовах гауптвахти.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 06 березня 2025 року.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримаються під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1