КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4818/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000322, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 ,в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 червня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_8 строк тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, до 24 серпня 2025 року включно.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що ризики, на які посилався прокурор у клопотання про продовження строку тримання під вартою та суд в оскаржуваній ухвалі, не підтверджені будь-якими доказами.

Просить врахувати, що допитані на досудовому розслідуванні свідки не підтвердили вплив на них з боку ОСОБА_8 , а тому висновки суду про ймовірність впливу з боку ОСОБА_8 на свідків не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Як зазначає сторона захисту, в оскаржуваній ухвалі не наведено будь-яких реальних ризиків, які б свідчили про необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Крім цього, звертає увагу, що обвинувачений не вчиняв спроб втечі, не переховувався від слідства та суду, не може вчиняти вплив на свідків та потерпілого, ризик знищення або спотворення речових доказів також відсутній.

Просить врахувати, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні матір пенсійного віку.

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу суду про продовження строкутримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з апеляційної скарги та ухвали суду, Ірпінським міським судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0000322 від 19 квітня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, В даному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово було продовжено.

Прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26 червня 2025 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_8 строк тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, до 24 серпня 2025 року включно.

Постановляючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні прокурора доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які є необхідними та достатніми для продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема суд, надаючи оцінку наявності ризику переховування від суду, врахував практику Європейського суду з прав людину, згідно якої ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в інтересах Російської Федерації з метою завдання шкоди національній безпеці України, суд правильно прийшов до висновку, що існує висока ймовірність того, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання за інкримінований злочин, з метою ухилення від кримінальної відповідальності він може вчинити дії для втечі та переховування, в тому числі на тимчасово непідконтрольній території України.

Суд вважає, що ризик переховування ОСОБА_8 від суду продовжує існувати та не зменшився, навіть з огляду на наявність у нього постійного місця проживання, оскільки доказів наявності у нього міцних соціальних зв`язків у місці проживання або будь-якому іншому місці суду не надано, до того ж до затримання обвинувачений ніде не працював та не навчався, не одружений, не має малолітніх та неповнолітніх дітей або інших осіб, які б перебували під його наглядом або на його утриманні.

З огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у зв`язку з тим, що на даний час вторгнення Російської Федерації на територію України триває, обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Оскільки наведені прокурором ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів враховує і той факт, що у відповідності до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-2, 260, 261, 437-442 КК України, за наявність ризиків, зазначених у ст.177 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, у виді тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

На противагу доводам апеляційної скарги захисника, судом при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою враховано характеризуючі дані про особу ОСОБА_9 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, та надано їм належну оцінку.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ,повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких виходив суд при прийнятті оскаржуваного рішення.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованого йому злочину та суворість можливого покарання за вчинений злочин не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 червня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_8 строк тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, до 24 серпня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4