ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6050/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1537/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 111 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 09 червня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001005 від 01.05.2022 за частиною 2 статті 111 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 07.08.2025, включно, без визначення застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 09.06.2025 в частині продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, та відмовити в задоволенні клопотання прокурора, задовольнити клопотання захисника та змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, за адресою реєстрації обвинуваченої або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному розмірі, визначеному КПК України, звільнити обвинувачену з-під варти в залі суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що судом було розглянуто клопотання прокурора, яке не відповідає вимогам статті 184 КПК України. Суд безпідставно дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, в даному провадженні, відсутні. ОСОБА_6 більше трьох років перебуває під вартою, сторона обвинувачення втретє змінює обвинувальний акт, свідки обвинувачення допитуються по 2 рази, місцезнаходження більшої кількості свідків стороні обвинувачення не відоме, що призводить до відкладення судових засідань. Втретє розгляд справи розпочинається спочатку.

Обвинувачена тривалий час перебувала на окупованій території та жодних доказів того, що вона мала намір виїхати за межі населеного пункту, стороною обвинувачення на надано. Свідки сторони обвинувачення у судових засіданнях підтвердили, що з боку обвинуваченої, тиск на них не здійснювався. Разом з тим, під час допиту свідків сторони захисту було повідомлено, що з боку свідка сторони обвинувачення здійснюється тиск на місцевих жителів с. Кутузівка, з метою надання свідчень проти ОСОБА_6 , за що пропонувалися кошти. ОСОБА_6 та її родині передано у тривале користування квартиру, розташовану у м. Харків. Захисник вважає, що стороною обвинувачення вчиняються спроби протиправного притягнення до кримінальної відповідальності особи, яка є потерпілою від збройної агресії.

В матеріалах провадження відсутні прямі, достатні та належні докази, які б підтверджували факт скоєння обвинуваченою інкримінованого їй злочину.

У 2020 році обвинувачена перенесла оперативне втручання на серці, має ряд супутніх захворювань.

Захисник посилається на дані, що характеризують особу обвинуваченої. Матір обвинуваченої потребує постійного догляду, має інвалідність з 1992 року. Свідки обвинувачення, які є знайомими та колегами обвинуваченої, в судових засіданнях характеризували ОСОБА_6 як порядну, чесну людину.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 182 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , врахував тяжкість інкримінованого їй кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченій у разі визнання винуватою, дані про особу обвинуваченої та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченою дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим, застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 111 КК України, а саме: державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянкою України в умовах воєнного стану на шкоду сувернітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України шляхом переходу на бік ворога та надання представникам іноземної держави допомоги у проведенні підривної діяльності проти України. Санкція частини 2 статті 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна. Суд апеляційної інстанції враховує, що судовий розгляд триває. Як вбачається із журналу судового засідання від 09.06.2025, відповідно до встановленого порядку, здійснюється допит свідків, однак свідок у судове засідання не прибув у зв`язку із чим, судом першої інстанції змінено порядок дослідження доказів. Враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та стадію судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати та доводи апеляційної скарги захисника вказаних висновків не спростовують.

Надаючи оцінку можливості вчинення обвинуваченою дій, передбачених статтею 177 КПК України, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Посилання захисника на дані, що характеризують особу обвинуваченої, наявність у неї родини, місця проживання заслуговують на увагу, однак враховуючи викладені у обвинувальному акті обставини, є недостатніми для висновку про можливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника щодо відсутності належних та допустимих доказів для доведення вини ОСОБА_6 , наявність доказів, які доводять її непричетність до інкримінованого злочину, є передчасними, оскільки переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку зібраним доказам, показанням свідків, як сторони захисту, так і сторогни обвинувачення, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судовий розгляд відповідного кримінального провадження. Суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину. Щодо доводів захисника та обвинуваченої про її стан здоров`я, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до фотокопії довідки Харківської міської медичної частини № 27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях від 12.05.2025, за час перебування в установі ОСОБА_6 забезпечено належний медичний нагляд та, у разі потреби, надання необхідної медичної допомоги. Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції прийнято рішення про етапування обвинуваченої до медичного закладу «Клініка професора Феськова» для проведення медичного обстеження УЗД.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України. Тобто, особам, які утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Суду апеляційної інстанції не надано обгрунтованих доказів, які б підтверджували неможливість перебування обвинуваченої ОСОБА_6 в умовах СІЗО за станом здоров`я та неможливість отримання нею необхідної медичної допомоги.

Разом з тим, обвинувачена не позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції із клопотанням про проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення захворювань, які перешкоджають подальшому перебування ОСОБА_6 під вартою. Щодо доводів апеляційної скарги про визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В той же час, відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України. У зв`язку із наведеним, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого підозрюваному злочину, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід, з чим погоджується колегія суддів.

Судом апеляційної інстанції порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника про тривале перебування ОСОБА_6 під вартою, у зв`язку із чим, необхідно звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції вимог статті 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачена перебуває тривалий час під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 09 червня 2025 року залишити без змін.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_6 право звертатися з клопотанням до суду першої інстанції про проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення захворювань, які перешкоджають подальшому перебуванню під вартою.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції вимог статті 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачена перебуває тривалий час під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: