Справа № 202/6065/24
Провадження № 1-кп/202/730/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпра клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001576, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 квітня 2024 року у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Немерчи, Мурованокуриловецького району, Вінницької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, головного сержанта 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0001576, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 квітня 2024 року у відношенні ОСОБА_4 , за ч. 4 ст. 402 КК України.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2025 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 09.06.2025 року.

Прокурором було подано клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування свого клопотання прокурор вказує, що ризики, які було враховано при обранні та продовженні запобіжного заходу, продовжують існувати. Обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може переховуватись від органів слідства та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, разом з тим вказує, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є недопустимим у даному випадку, з огляду і на те, що виключний запобіжний захід доводить свою дієвість.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 було подано клопотання у якому вона просить замінити ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт у нічний час, обгрунтовуючи це тим, що у ОСОБА_4 незадовільний стан здоров`я, і він потребує лікування, що підтверджується рекомендаціями лікаря від 16.03.2024 року, щодо необхідності проходження реабілітації, яку він до теперішнього часу не пройшов, при цьому вказує, що в умовах утримання її підзахисного в СІЗО цього зробити неможливо

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримав клопотання захисника.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , вважала за можливе застосувати більш м`який запобіжний захід.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, враховуючи всі обставини справи та особу обвинуваченого, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу обвинуваченого невдовзі закінчується а судовий розгляд за кримінального провадження не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникає необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Перевіривши з урахуванням доводів клопотання прокурора наявні матеріали, суд приходить до висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 під вартою.

Вказане узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, небезпідставність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою для застосування запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого правопорушення, що у свою чергу підлягає встановленню в процесі судового розгляду даної справи.

Так, в обґрунтування продовження строку застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, в зв`язку з чим, наслідки та ризик втечі можуть бути визнані не менш небезпечними ніж імовірне покарання. При цьому, відсутність на даний час спроб втечі обвинуваченого викликана не його правосвідомістю, а виключно дієвістю обраного запобіжного заходу.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, виправдовується тим, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, шляхом підкупу, погроз, вмовляння чи застосування насильства може здійснити на свідків фізичний чи психологічний тиск, змусивши їх змінити показання, що викривають його протиправні дії на свою користь, беручи до уваги і те, що обвинувачений знає про місце перебування свідків, які перебувають на службі в одному підрозділі. При цьому, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, може стати наслідком втечі обвинуваченого, та вірогідне ухилення від військової служби, що буде мати наслідки вчинення інших злочинів.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_4 під вартою, суд вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування виключного запобіжного заходу, який доводить свою дієвість.

Разом з тим, доводи захисника стосовно необхідності застосування до ОСОБА_4 домашнього арешту в нічний час є неможливим з огляду на те, що хоч і законодавець передбачає можливість застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як домашній арешт, втім вказаний запобіжний захід буде недоцільним, з огляду на те, що його застосування може слугувати створенню ризику втечі, та незабезпечення належного контролю з боку органів Поліції, крім того судом враховується і те, що у відповідності до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Одночасно, слід зазначити, що в рамках даного кримінального провадження, під час перебування обвинуваченого під вартою, до суду не надходило відомостей стосовно неналежного надання останньому в рамках установи медичної допомоги обвинуваченому на його звернення, при цьому процедура утримання обвинувачений в передбачає можливість такого звернення у відповідному порядку.

Таким чином, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим ризикам в даному випадку можливо виключно шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання захисника слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 177-178, 197; 369; 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Продовжити застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 27 липня 2025 року, без визначення застави.

Обвинуваченого ОСОБА_4 утримувати у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суду м. Дніпра протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1