Провадження № 1-кс/643/4194/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001207 від 03.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1 КК України,-

встановив:

28.07.2025 до Салтівського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001207 від 03.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1 КК України, у якому заявник просить: скасувати арешт, на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яке ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2025 (справа №953/11034/24) було накладено арешт, а саме мобільний телефон «Samsung Galaxy A24» модель: SM-A245F/DSN, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою «Vodafone»: НОМЕР_4 , та «Kyivstar»: НОМЕР_5 , бордового кольору, в чохлі червоного кольору, без встановленого паролю; планшет «Samsung Galaxy Tab A», модель: SM -T580, серійний номер: НОМЕР_6, білого кольору, в чохлі червого кольору, без встановленого паролю; білий блокнот з чорновими записами, на 15 арк., також блокнот містить надпис «Домино полиграфический центр»; різнокольовий зошит з чорновими записами, на 26 арк., вилучене 26.12.2024 під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

На обґрунтування клопотання заявник серед іншого зазначив, що станом на час звернення із вказаним клопотанням, ОСОБА_3 не є фігурантом вказаного кримінального провадження, повідомлення про підозру їй не вручалося, вона не має стосунку до подій, які є предметом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Обшук було проведено 26.12.2024 року, після вказаної дати ОСОБА_3 була допитана у якості свідка. Жодних інших слідчий дій за її участі проведено не було. 17 липня 2025 року, представником власника майна ОСОБА_3 , адвокатом ОСОБА_4 , на офіційну електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено клопотання з метою отримання інформації, щодо цінності майна, яке належить ОСОБА_3 , як доказу у кримінальному провадженні, на яке було накладено арешт ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2025 року у справі №953/11034/24. На зазначено клопотання від 17 липня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було надано відповідь №70.235/70/6-4332 від 19 липня 2025 року, у якій зазначено наступне : «З метою проведення слідчих дій із вилученим майном ОСОБА_3 та інших осіб, слідчим 30.12.2024 відповідно вимог ст.ст.40,41 КПК України надано відповідне доручення відповідному оперативному підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2, яке на даний час у повному обсязі не виконане. На даний час, експертні дослідження щодо майна ОСОБА_3 не призначалися». Накладений арешт майна ОСОБА_3 жодним чином не впливає на хід досудового розслідування, не сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванні, оскільки протягом майже 7 місяців не було проведено ні слідчих дій, ні експертних досліджень, враховуючи, що паролі на телефоні та планшеті не були встановлені. Тому, перешкод для відшукування інформації та відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження не було. Зазначене свідчить про те, що жодної цінності для кримінального провадження майно ОСОБА_3 не представляє. Належне ОСОБА_3 майно, яке було вилучено під час обшуку, не відповідає жодному із критерій визначених ч.1 ст.98 КПК України. Зазначене виключає можливість визнання їх речовими доказами та відповідно унеможливлює накладення арешту на них. Така ступінь втручання в права ОСОБА_3 та обмеження її у праві володіти та користуватися належним їй майном, на даний час взагалі не обґрунтоване, а обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, відсутні.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, до його початку подала заяву, в якій просила проводити розгляд клопотання без участі захисника та ОСОБА_3 , вимоги, виклалені у клопотанні підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, просив у задоволенні клопотання відмовити. Вказав, що 26.12.2024 під час здійснення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено майно, яке належить ОСОБА_3 . Вилучене майно, відповідно до постанови слідчого від 27.12.2024, визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, та відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2025 накладено арешт. З метою проведення слідчих дій із вилученим у ОСОБА_6 та інших осіб, слідчим 30.12.2024 відповідно до вимог ст.ст.40,41 КПК України надано відповідне доручення оперативному підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2. У зв`язку з великим об`ємом вилучених речей та документів вилучених під час обшуків, необхідні слідчі дії на даний час не завершені. Отримані в ході досудового розслідування відомості потребують додаткового вивчення, аналізу та перевірки у зв`язку з чим, просив у задоволенні клопотання про скасування арешту майна відмовити.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, надані слідчим письмові заперечення, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість при розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Згідно з приписами ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2025 справа №953/11034/24, задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури у кримінальному провадженні №0001207 від 03.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене 26.12.2024 під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy A24» модель: SM-A245F/DSN, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою «Vodafone»: НОМЕР_4 , та «Kyivstar»: НОМЕР_5 , бордового кольору, в чохлі червоного кольору, без встановленого паролю; планшет «Samsung Galaxy Tab A», модель: SM -T580, серійний номер: НОМЕР_6, білого кольору, в чохлі червого кольору, без встановленого паролю; білий блокнот з чорновими записами, на 15 арк., також блокнот містить надпис «Домино полиграфический центр»; різнокольовий зошит з чорновими записами, на 26 арк., шляхом заборони користування та розпорядження.

Слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, речі які були вилучені, а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy A24» модель: SM-A245F/DSN, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою «Vodafone»: НОМЕР_4 , та «Kyivstar»: НОМЕР_5 , бордового кольору, в чохлі червоного кольору, без встановленого паролю; планшет «Samsung Galaxy Tab A», модель: SM -T580, серійний номер: НОМЕР_6, білого кольору, в чохлі червого кольору, без встановленого паролю; білий блокнот з чорновими записами, на 15 арк., також блокнот містить надпис «Домино полиграфический центр»; різнокольовий зошит з чорновими записами, на 26 арк., мають доказове значення для даного кримінального провадження. Обґрунтованість накладення арешту, встановлення наявності ризиків передбачених ст.170 КПК України, що є підставою для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, були предметом дослідження та встановлення, при розгляді клопотання про накладення арешту. Та на даний час на переконання слідчого судді продовжують існувати.

Крім того, з наданої слідчим інформації вбачається, що на даний час досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001207 від 03.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1 КК України триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії тощо.

Таким, чином з наведеного вбачається, що у органу досудового розслідування для проведення ефективного досудового розслідування є необхідність у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, заявником не надано та слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено.

При цьому, як вбачається зі змісту самого клопотання, власник майна з апеляційною скаргою на вищенаведену ухвалу не звертався.

Доводи клопотання про скасування арешту майна представника власника майна адвоката ОСОБА_4 зводяться до того, що на його думку, слідчий суддя поклав в основу судового рішення про накладення арешту на майно докази, надані органом досудового розслідування, які не відповідають критерію поза межами розумного сумніву.

Проте такі доводи ґрунтуються на власному, хибному тлумаченні положень кримінального процесуального закону, оскільки стандартом доказування поза розумним сумнівом керується суд під час судового розгляду висунутого обвинувачення по суті та який є значно суворішим, ніж стандарт доказування достатніх підстав, яким керується слідчий суддя при вирішення про застосування заходів забезпечення кримінального провадження (окрім запобіжних заходів).

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Із урахуванням цього, стандарт «достатніх підстав (доказів)» для мети застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», адже останній згідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КПК використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини, і є нижчим, ніж найвимогливіший стандарт доказування «доведення вини поза розумним сумнівом», тому відповідні доводи клопотання представника власника майна є безпідставними.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що накладений арешт на мобільний телефон «Samsung Galaxy A24» модель: SM-A245F/DSN, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою «Vodafone»: НОМЕР_4 , та «Kyivstar»: НОМЕР_5 , бордового кольору, в чохлі червоного кольору, без встановленого паролю; планшет «Samsung Galaxy Tab A», модель: SM -T580, серійний номер: НОМЕР_6, білого кольору, в чохлі червого кольору, без встановленого паролю; білий блокнот з чорновими записами, на 15 арк., також блокнот містить надпис «Домино полиграфический центр»; різнокольовий зошит з чорновими записами, на 26 арк., є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а при розгляді даного клопотання зворотне ініціатором клопотання не доведено.

Слідчий суддя вважає, що обставини, які стали підставою для накладення арешту на майно продовжують існувати, необхідність накладення арешту є об`єктивно необхідною для кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2025 в рамках вказаного кримінального провадження.

Така шкода може виразитись у втраті речових доказів стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Враховуючи те, що мобільний телефон «Samsung Galaxy A24» модель: SM-A245F/DSN, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою «Vodafone»: НОМЕР_4 , та «Kyivstar»: НОМЕР_5 , бордового кольору, в чохлі червоного кольору, без встановленого паролю; планшет «Samsung Galaxy Tab A», модель: SM -T580, серійний номер: НОМЕР_6, білого кольору, в чохлі червого кольору, без встановленого паролю; білий блокнот з чорновими записами, на 15 арк., також блокнот містить надпис «Домино полиграфический центр»; різнокольовий зошит з чорновими записами, на 26 арк., можливо, зберегли сліди вчинення злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані, як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість накладення арешту на зазначене майно. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Доводи заявника про те, що арешт на майно завдає йому особистий і надмірний тягар, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Слідчий суддя вважає, що ініціатором клопотання у клопотанні не наведено, та при розгляді клопотання у судовому засідання не встановлено належних підстав які б беззастережно свідчили, про те, що на даний час в подальшому застосуванні арешту майна у даному кримінальному провадженні відпала потреба. Натомість у судовому засіданні при розгляді клопотання доведено необхідність арешту майна.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При розгляді клопотання слідчий суддя враховує, що рішення прийняте слідчим суддею про накладення арешту на майно було обґрунтовано, в апеляційному порядку не оскаржено та такий захід забезпечення кримінального провадження було застосовано за результатами об`єктивного розгляду клопотання про накладення арешту на майно, з дотримання процесуального законодавства та таке було виправдано потребами досудового роздування кримінального провадження на відповідному його етапі.

Слід зазначити при цьому, що на даний час досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває, відомостей про те що у рамках вказаного кримінального провадження проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, а в застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна на вказані предмети та речі відпала потреба, слідчому судді не надано. Напроти, слідчим та прокурором доведена необхідність у продовженні застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання не містить обґрунтування та відповідних доказів того, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба та що арешт накладено необґрунтовано, що є єдиним підставами згідно чинного КПК України, для скасування арешту майна.

А тому, з огляду на викладене, у зв`язку із відсутністю правових підстав для скасування арешту майна на даний час, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.107, 174, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

постановив :

Відмовити в задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001207 від 03.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1 КК України, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2025, на майно вилучене 26.12.2024 під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 ., а саме на: мобільний телефон «Samsung Galaxy A24» модель: SM-A245F/DSN, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою «Vodafone»: НОМЕР_4 , та «Kyivstar»: НОМЕР_5 , бордового кольору, в чохлі червоного кольору, без встановленого паролю; планшет «Samsung Galaxy Tab A», модель: SM -T580, серійний номер: НОМЕР_6, білого кольору, в чохлі червого кольору, без встановленого паролю; білий блокнот з чорновими записами, на 15 арк., також блокнот містить надпис «Домино полиграфический центр»; різнокольовий зошит з чорновими записами, на 26 арк., шляхом заборони розпорядження та користування.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1