Справа № 569/7273/25
УХВАЛА

02 червня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 , (далі слідчий), погоджене прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000193 від 01.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України (далі це ж кримінальне провадження) про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СУ ГУНП в Рівненській області майор поліції ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням яке погоджено прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на майно.

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчим управлінням ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінального провадження №0000193 від 01.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 та іншими на даний час не встановленими досудовим розслідуванням особами, у період з 09.04.2025 по 11.04.2025, в порушення нормативно-правових актів, переслідуючи корисливі мотив і мету, направлені на отримання грошової винагороди, достовірно знаючи про тимчасові обмеження щодо виїзду військовозобов`язаних чоловіків з території України, організували незаконне переправлення через державний кордон України громадян України призовного віку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску, у воєнний час за грошову винагороду, не зважаючи на діючі обмеження воєнного стану.

До матеріалів кримінального провадження долучено рапорт долучено рапорт оперуповноваженого відділу оперативних розробок Рівненського управління ДВБ НПУ ОСОБА_9 про те, що до вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним переправленням через державний кордон України в республіку білорусь осіб чоловічої статті призовного віку, щодо яких діє обмеження виїзду за межі України, передбачені дією правового режиму воєнного стану, причетний громадянин ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Єльне Рокитнівського району Рівненської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

29.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук житла ОСОБА_10 , 1979 р.н. та ОСОБА_11 . В ході обшуку вилучено:

- мобільний телефон «Самсунг GalaxyA02s», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-картою «Київстар» а/н НОМЕР_3 .

Згідно із нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

До початку розгляду клопотання слідчим подана заява про розгляд клопотання у його відсутність, у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить задовольнити вказане клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності учасників провадження, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. ч.2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України вищезазначені вилучені речі вважаються тимчасово вилученим майном.

Вказані матеріальні об`єкти вилучені в ході обшуку визнані речовими доказами у порядку ст. 98 КПК України постановою і мають доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вони є доказами злочину щодо якого триває досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

Під час обшуку встановлено, що дані матеріальні об`єкти були знаряддям вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, виникла необхідність у арешті вказаного майна з позбавленням права на відчуження, користування і розпорядження вказаним майном, оскільки щодо нього існує сукупність підстав та розумних підстав вважати, що воно є доказом кримінальних правопорушень, щодо яких проводиться досудове розслідування.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 170 КПК України про те, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а саме вилучених речових доказів, збереження яких має важливе значення у кримінальному провадженні і в подальшому це майно підлягає конфіскації у зв`язку із відшкодуванням потерпілим, яким завдано шкоду.

Таким чином, з метою швидкого, повного і неупередженого досудового розслідування кримінального правопорушення та з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України та вищевикладене, є необхідним накласти арешт майно, вилучене за вищевказаних обставин, оскільки наявні достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям встановленим ст. 98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до втрати чи його пошкодження.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задоволити.

Накласти арешт на марно вилучене в ході проведення обшуку 29.05.2025житла ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон «Самсунг GalaxyA02s», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-картою «Київстар» а/н НОМЕР_3 та позбавити всіх осіб, які мають відношення до вказаного майна, права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_13