ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2574/25 Справа № 423/399/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора

в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника відділу № 24 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року відмовлено у задоволенні подання начальника відділу № 24 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції вказав, що вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 17 лютого 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України засуджену звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки зі встановленням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до довідки УІАП ГУНП України в Луганській області від 09 квітня 2025 року ОСОБА_8 вчинила новий злочин в період іспитового строку, про що свідчить пред`явлення ОСОБА_8 підозри 30 жовтня 2016 року. Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що посилання заявника на положення ст. 80 КК України є помилковими, так як вирок суду виконаний вчасно. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що переховування особи від відбування покарання є обставиною, яка зупиняє перебіг строку притягнення особи до відповідальності та строку виконання вироку, тобто без встановлення місця знаходження засудженої особи, доставки її до суду та встановлення усіх обставин, неможливе задоволення подання про звільнення засудженої особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, без належного повідомлення та участі прокурора, що суперечить ч. 5 ст. 539 КПК України. Вказав, що ОСОБА_8 також обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, за якими обвинувачення останній пред`явлено 31 жовтня 2016 року, тобто кримінальні правопорушення вчинено у період іспитового строку, однак вирок за вищевказаним обвинуваченням щодо ОСОБА_8 відсутній, інформації про вчинення нею інших кримінальних правопорушень не має. Зазначив, що відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 територія м. Лисичанська є тимчасово окупованою з 03 липня 2022 року та матеріали кримінального провадження разом з речовими доказами залишилися у приміщенні Лисичанського міського суду Луганської області, у зв`язку з чим натепер відсутня можливість щодо їх відновлення у порядку ст. 615-1 КПК України. Наголосив, що у матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про ухилення засудженої ОСОБА_8 від відбування покарання. Вказав, що згідно з останньою інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України ОСОБА_8 державний кордон України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 24 лютого 2022 року не перетинала, що може свідчити про її перебування на тимчасово окупованій території, що є її конституційним правом. Наголосив, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , а саме з 01 квітня 2016 року, минуло більше ніж 5 років, строк давності виконання обвинувального вироку Попаснянського районного суду Луганської області від 17 лютого 2016 року з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 80, ч. 4 ст. 80 КК України сплив 01 квітня 2021 року.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Частиною 5 статті 539 КПК України передбачено, що у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються, зокрема, орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Разом з цим, згідно з нормами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими кримінальним процесуальним кодексом України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КПК України участь прокурора в суді є обов`язковою, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України. Реалізація положень кримінального процесуального закону про обов`язкову участь у кримінальному провадженні прокурора, є неодмінною гарантією забезпечення законності під час кримінального провадження.

На відповідній стадії провадження застосовуються в тому числі передбачені ст. 324 КПК України правові наслідки неприбуття в судове засідання прокурора, в цьому разі суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання й уживає заходів до прибуття прокурора до суду та його участі в провадженні.

Окрім того, в силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст. 20 КПК України, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до протоколів № 1, 2,4,7 та 11 до Конвенції» говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на захист є фундаментальним правом особи, що гарантується ст. 59 Конституції України та п. 3 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод і порушення цього права є несумісним з гарантіями, передбаченими цією статтею Конвенції.

Зі змісту наведених положень закону видно, що під час вирішення питання, які виникають під час виконання вироку, виклик у судове засідання засудженого, його захисника, законного представника та прокурора є обов`язковим.

На переконання апеляційного суду вказаних вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано не було.

З матеріалів справи та протоколу судового засідання від 26 червня 2025 року, видно, що судове засідання, в якому вирішувалося питання про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, проведено за відсутності засудженої ОСОБА_8 та прокурора, належним чином не повідомлених про дату та час судового розгляду подання.

На думку апеляційного суду, вказані обставини перешкодили, зокрема, засудженій самостійно здійснювати своє право на захист та мати ефективний і дієвий професійний захист у цьому кримінальному провадженні.

Разом з тим, усупереч вимогам ст.ст. 36, 324 КПК України, участі прокурора в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції судом забезпечено не було, заходів для його прибуття в судове засідання не вжито та розглянуто справу за відсутності сторони обвинувачення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою і, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника відділу № 24 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4