Справа № 466/5744/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/868/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначених за цим вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

До початку судового розгляду захисник подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії ухвали Галицького районного суду м. Львова від 07.02.2025 щодо ОСОБА_6 , зазначивши, що вказана ухвала має важливе та преюдиційне значення у даній справі, оскільки в оскаржуваному вироку враховувались попередні вироки судів та відбувалось складання покарань на підставі ст.70 КК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, Постанові Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і охолодженої зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 662, приблизно в кінці січня 2024 року у невстановлений час, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з вогнепальною зброєю та боєприпасами, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки придбання і зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, перебуваючи у парку, що у м. Дубляни, біля Львівського аграрного університету знайшов на землі біля дерева (чим вчинив незаконне придбання) білий пакет в якому знаходилися: сім патронів із маркувальними позначеннями в донній частині «38-77, 38-79, НОМЕР_1 », « 270-97» є боєприпасами, патронами калібру 9х18 мм (ПМ), які призначені для стрільби із бойової, короткоствольної нарізної вогнепальної зброї, пістолетів Макарова та пістолет -кулеметів відповідного калібру, три патрони калібру 7,62 мм є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, два патрони із маркувальними позначеннями в донній частині «3-81», є боєприпасами, патронами калібру 12,7х108мм із запалювальною кулею миттєвої дії «МДЗ», які призначені для стрільби із бойової, нарізної вогнепальної зброї, кулеметів ДШК, ДШКМ ШВАК, тридцять чотири патрони із маркувальними позначеннями в донній частині « 270-86»; «270-89»; «270-93»; «17-90»; «60-89» та «7-18», є боєприпасами, патронами калібру 5,45 мм (5,45х39), призначені та придатні до стрільби із бойової, нарізної вогнепальної зброї, автоматів та кулеметів Калашникова. Патрон із маркувальними позначеннями «7-18» споряджений бронебійною кулею (7Н22), шість патронів є гвинтівковими цільовими патронами калібру 7,62 мм (7,62х53) до спортивної нарізної вогнепальної зброї, один патрон із маркувальними позначеннями в донній частині «.223 REM GGG», є мисливським боєприпасом, мисливськими патронам Remington калібру «.223 (5,56х45мм), призначений для стрільби із мисливської нарізної вогнепальної зброї, відповідного калібру та корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 до бойових припасів не відноситься, відноситься до зарядів вибухових речовин. Вибухова речовина, якою споряджений корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, придатна до вибуху.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 не маючи передбаченого законом дозволу на поводження зі зброєю та боєприпасами, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки зберігання боєприпасів, незаконно переніс вищевказані патрони до гаражного кооперативу «Сокіл», що за адресою: м. Львів, вул. Єрошенка, де заховавши знайдені патрони, незаконно зберігав без мети збуту.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор частково підтримав апеляційну скаргу, просив вирок змінити в частині призначеного покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги обвинувачений вважає призначене йому покарання надто суворим та просить призначити більш м`який розмір покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченого щодо призначеного йому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повні мірі враховано характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, дані про особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується типово, на обліку у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» та у КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставини, що обтяжують покарання.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 263 КК України за вчинення даного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі, що є наближеним до мінімального розміру для даного виду покарання, встановленому у санкції інкримінованого йому злочину, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене при апеляційному розгляді не встановлено підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України більш м`якого покарання ніж призначено місцевим судом.

Водночас, з копії ухвали Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08.04.2024 (справа №466/2657/24, провадження №1-кп/466/513/24) звільнено від подальшого відбування покарання за даним вироком та підставі ч.2 ст.74 КК України, звільнено від призначеного судом покарання.

Таким чином, оскільки оскаржуваним вироком при призначенні покарання враховувався вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08.04.2024 та відбулось складання покарання на підставі ст.70 КК України, відтак оскаржуваний вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з вироку посилання суду на призначення покарання обвинуваченому на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупність кримінальних правопорушень.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: