Провадження №1-кс/127/6658/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Вінниці) ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 25.04.2025, про закриття кримінального провадження №0000191 від 19.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Вінниці) ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 25.04.2025, про закриття кримінального провадження №0000191 від 19.02.2025.

Скарга мотивована тим, що під час досудового розслідування слідчим не було вжито всіх заходів для здійснення всебічного, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження.

Зокрема, із очевидних підстав незаконності оскаржуваної ОСОБА_3 постанови зазначає наступні. Висновок слідчого про те, що ухвалою суду від 19.12.2024 зобов`язано внести відомості до ЄРДР, які полягали у невжитті прокурором заходів щодо відновлення матеріалів кримінальної справи є нісенітницею, оскільки такої інформації немає ні в ухвалі, ні у витязі з ЄРДР даного провадження від 19.02.2025 р. про внесення відомостей до ЄРДР.

Згідно заяви про злочин від 24.11.2024 року, прокурор не заявляв клопотання перед судом щодо витребування додаткових доказів та даних, про проведення інших процесуальних дій, допит свідків, витребування інформації з метою доведення складу злочину та вини обвинуваченого, що призвело до закриття вказаним судом за відсутністю складу злочину вказаної кримінальної справи - епізод №1, та подав до Верховного Суду касаційну скаргу від 24.09.2023 року без зазначених клопотань - епізод №2 (а не те, що вказано в попередньому пункті як ознака об`єктивної сторони). Як зазначено у скарзі, дана абсолютна ганебна для авторитету держави дезорієнтація слідчого та такого ж прокурора за наглядом в справі призвела до перевірки фактів які не входили в предмет доказування повідомлених злочинів. По суті, до постанови внесено завідомо недостовірну інформацію, що є злочином, спотворено предмет (межі) розслідування чому буде надана правова оцінка якщо злочин первинний не розкриють на протязі розумного строку.

Висновок про те, що в межах строків касаційного оскарження судові рішення не оскаржувались - умисна брехня, яка є наслідком неефективного розслідування і спростовується матеріалами кримінальної справи та провадження.

Підстави ухвалення реабілітуючого рішення в постанові слідчого знову умисно спотворено - не вказано, що підставою такого рішення було незаявлення прокурором (фігурантом) клопотання перед судом щодо витребування додаткових доказів та даних, проведення інших процесуальних дій, допиту свідків, витребування інформації з метою доведення складу злочину та вини обвинуваченого. Тому, також і висновок про те що саме знищення справи стало підставою закриття кримінальної справи є недостовірним, оскільки суперечить змісту ухвал апеляційної та касаційної інстанції про її закриття.

Слідчий переоцінив свої повноваження трактувати норми кримінального процесу та суперечити висновкам апеляційного та касаційного суду в справі заперечуючи невикористану можливість прокурора відновити втрачене (знищене) кримінальне провадження за законом, оскільки, як вказали обидва суди (6 людей-суддів а не слідчий з Вінниці), подання заяви про це до суду з метою доступу до правосуддя можливе було із застосуванням цієї процедури за аналогією і щодо справ, які розглядалися за правилами КПК України 1960 року. Слідчий переоцінив свій вплив на правозастосування, коли заперечуючи висновки ухвал таких судів дозволив собі навіть думку про те, що не можливо було відновити кримінальну справу шляхом застосування правових легітимних заходів прокурором-фігурантом.

Висновок слідчого про те, що отримати підтвердження доводів заявника не надалось можливим не достовірний, оскільки: 1) слідчий цьому перешкодив так як не вручив заявнику пам`ятку про права потерпілого який звернувся з заявою про вчинення відносно нього злочину, що унеможливило для заявника допомогти йому у цьому як потерпілим; 2) ним не проведено слідчих дій направлених на їх перевірку та підтвердження - не допитано суддів, що закривали провадження та касаційного суду, не досліджено матеріали заяви про злочин, що їх підтверджують тощо.

Висновок слідчого про те, що матеріали кримінальної справи були знищені теж не достовірний, оскільки знищено було лише 1 том із 2-х.

Тяжкі наслідки злочину чи їх відсутність не можуть бути підставою для закриття провадження оскільки їх ніхто не встановлював засобами процесу, і ч. 1 статті 367 КК України, на вчинення якого заявник вказав в заяві, таких не вимагає. А те, що реєстратори не здатні реєструвати вірно заяви за умови неможливості оскаржити таку невірну реєстрацію заявником (потерпілим), внаслідок чого частина 1 статті не потрапила до реєстру та предмету доказування та меж розслідування, що, на переконання заявника, немає нічого спільного з законом та розслідуванням.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 просить скасувати постанову слідчого від 25.04.2025, про закриття кримінального провадження №0000191 від 19.02.2025.

ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, що у ній наведено.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що досудове розслідування було проведено повно, всебічно та неупереджено, тому підстави для закриття кримінального провадження є законними. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора - є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником

В судовому засіданні встановлено, що слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Вінниці) ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_4 проводилось досудове розслідування кримінального провадження №0000191 від 19.02.2025.

За результатами проведеного досудового розслідування постановою слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Вінниці) ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 25.04.2025 кримінальне провадження №0000191 від 19.02.2025 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З матеріалів скарги вбачається, що під час досудового розслідування слідчим було проведено ряд слідчих та процесуальних дій спрямованих на повне та всебічне встановлення обставин кримінального провадження, що мають значення для досудового слідства.

Зокрема в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.12.2024 (справа № 757/56623/24-к) зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості згідно заяви ОСОБА_3 від 24.11.2024 за фактом службової недбалості прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України

Зміст заяви ОСОБА_3 від 24.11.2024 про вчинення кримінального правопорушення зводиться до того, що прокурор ОСОБА_5 , приймаючи участь у розгляді, в якості прокурора (державного обвинувача) кримінальної справи №1-70/10, знаючи, що суд не залежний і не збирає докази з власної ініціативи в інтересах держави чи прокурора як сторони обвинувачення, однак згідно ст. 16-1 КПК України створює необхідні умови для здійснення наданих процесуальних прав сторони процесу достовірно знаючи про те, що вказана кримінальна справа знищена, та в матеріалах судової справи, що розглядалась Житомирським апеляційним судом відсутні будь-які об`єктивні, допустимі та належні докази злочину, що не ґрунтувались би на показаннях потерпілого, клопотання перед судом щодо витребування додаткових доказів та даних, проведення інших процесуальних дій, допиту свідків, витребування інформації з метою доведення складу злочину та вини обвинуваченого не заявляв, що призвело до закриття вказаним судом кримінальної справ за відсутністю складу злочину. «Продовжуючи вказану халатність, прокурор будучи обізнаним про наслідки такої халатності, єдину можливість її усунути та виправити в суді касаційної інстанції як такі що слугували неможливістю апеляційним судом як судом факту провести справедливий повний та всесторонній розгляд обвинувачення та справи, подав до Верховного Суду касаційну скаргу від 24.09.2023 року без зазначених клопотань, чим повторно, допустивши ті ж самі порушення законодавства та інтересів службової діяльності, внаслідок чого ухвалою Верховного Суду від 24.07.24 року оскаржуване ним рішення апеляційного суду, без вжиття останнім як прокурором належних та можливих засобів реалізації процесуальних прав, набуло законної сили. В обох випадках, вказаний прокурор не використав можливість відновлення втраченого (знищеного) кримінального провадження, з заявою про це до суду не звертався, що свідчить, на думку заявника, про наявність в діях прокурора ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України».

Допитаний у ході досудового розслідування, якості свідка прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 повідомив, що відомості про дату порушення кримінальної справи та особу, яка порушила кримінальну справу, провадила досудове слідство, винесла постанову про притягнення ОСОБА_6 як обвинуваченого, склала і затвердила обвинувальний висновок відсутні, оскільки згідно Акту № 2 від 02.11.2021 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, Козятинським міськрайонним судом Вінницької області кримінальну справу №1-70/10 стосовно ОСОБА_6 знищено.

Слід зазначити, що слідчим встановлювались обставини розгляду кримінальної справи №1-70/10 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області.

Так, за результатом судового розгляду вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30.08.2010 ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України на 4 місяці арешту.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 08.12.2010 вирок міськрайонного суду стосовно ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляцію засудженого - без задоволення.

В межах строків на касаційне оскарження судові рішення у кримінальній справі стосовно ОСОБА_6 не оскаржувалися.

Проте, після спливу майже 12 років ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про відновлення строку на касаційне оскарження та постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08.06.2022 дане клопотання ОСОБА_6 задоволено та відновлено строк на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 08.02.2023 частково задоволено касаційну скаргу засудженого та скасовано ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08.12.2010, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Згідно ухвали суду касаційної інстанції ухвалу апеляційного суду скасовано через істотні порушення кримінально-процесуального закону, а саме вимог п. 9 ч. 2 ст. 3 70, ст. 3 79 КПК України 1960 року, оскільки вона не підписана одним із членів колегії.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 24.07.2023 частково задоволено апеляцію засудженого та скасовано вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30.08.2010 стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України, а справу закрито через відсутність в його діянні складу злочину (п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року). Підставами для ухвалення реабілітуючого судового рішення стало те, що в матеріалах справи відсутні дані про спричиненні тілесні ушкодження потерпілому, окрім його показань. Матеріали кримінальної справи знищено, збирання доказів не притаманно апеляційному суду, а норми КПК України 1960 року не передбачають процедуру відновлення матеріалів справи. Суд апеляційної інстанції вказав, що згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а через 14 років після події можливість отримання доказів вичерпана.

Таким чином, знищення кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 за спливом строку її зберігання у суді стало підставою закриття кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України через відсутність в його діянні складу злочину (п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року).

Також, слідчим було взято до уваги обставини, які ОСОБА_3 вказував у заяві про злочин, зокрема щодо неподання прокурором заяви про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження 1-70/10, що на думку заявника стало підставою для закриття кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України.

Слідчий у постанові про закриття кримінального провадження зазначив, що під час досудового розслідування ним досліджено норми КПК України (в редакції 1960 року) та норми КПК України (в редакції 2012 року), згідно яких встановлено, що Перехідними положеннями чинного КПК України, не передбачено порядку розгляду заяв про відновлення втрачених матеріалів кримінальної справи, розгляд якої відбувався за нормами КПК України (в редакції 1960 року).

Окрім того, КПК України (в редакції 1960 року) взагалі не передбачалось відновлення втрачених матеріалів кримінальної справи.

В свою чергу норми КПК України (в редакції 2012 року) передбачено можливість відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження, а не знищеного.

Слідчий суддя погоджується з даним твердженням слідчого, що КПК України (в редакції 2012 року) не передбачено відновлення знищеного кримінального провадження.

На дану обставину також звертав увагу Хмельницький апеляційний суд в ухвалі від 24.07.2023, якою скасовано вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30.08.2010 стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України. Зокрема колегія суддів зазначила наступне: «Водночас нормами КПК України 2012 року передбачено можливість відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження, а не знищеного, що має місце в даному випадку».

Слід зазначити, що під втратою судового провадження розуміється неможливість його відшукання в архіві або серед інших документів суду, при тому, що воно існувало раніше і містило важливу інформацію. При цьому, знищення кримінального провадження відбувається відповідно до «Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання» що затверджений Наказом ДСА України від 07.12.2017 № 1087, положеннями якого передбачено знищення кримінальних проваджень невеликої тяжкості після 3-х років зберігання. Справи знищенні в зв`язку із закінченням строку зберігання відновленню не підлягають.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчим під час досудового розслідування двічі викликався ОСОБА_3 для проведення його допиту, однак останній на виклики не з`явився. Натомість направив слідчому заяву від 23.04.2025, в якій зазначив, що вважає себе потерпілим у кримінальному провадженні, а тому на виклик слідчого не прибуде.

Таким чином, слідчим було вжито усіх необхідних заходів щодо допиту ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні.

Кримі того, слід взяти до уваги, що слідчим також було вірно встановлено, що диспозиція ч.2 ст. 367 КК України передбачає спричинення тяжких наслідків охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Згідно п. 4 примітки до ст. 364 КК України тяжкими наслідками у статтях 364-367 КК України вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян

Оскільки в ході досудового розслідування не здобуто будь-яких об`єктивних даних, які свідчать про вчинення прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а також відомостей такої кваліфікуючої ознаки як спричинення тяжких наслідків будь-кому, тому слідчий ОСОБА_4 прийшов до обґрунтованого висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діянні об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, враховуючи вищевикладені обставини приходить до висновку, що слідчим було вжито всіх заходів спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, надано належну правову оцінку та забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

ОСОБА_3 в судовому засіданні не обґрунтував в достатній мірі обставини викладені у скарзі, та не привів суттєвих доводів підкріплених належними доказами щодо того, що проведення зазначених ним додаткових слідчих дій можуть вплинути на встановлення необхідних кваліфікуючих ознак вчинення прокурором кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що рішення слідчого стосовно наявності підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства та підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Викладаючи мотиви прийнятого рішення суддя, в томі числі приймає до уваги рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України» та Висновок Консультаційної ради європейських судів № 11 (2008). Згідно з пунктом 41 зазначеного Висновку обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін на підтримку кожної підстави. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч.1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Отже слідчий суддя приходить до висновку, що формальне скасування постанови про закриття кримінального провадження, для проведення процесуальних та слідчих дій, які просить провести ОСОБА_3 у скарзі, однак які не сприятимуть встановленню обставин наявності кваліфікуючих ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, є недоцільним.

Враховуючи вказане, в судовому засіданні встановлено, що обставини викладені в скарзі ОСОБА_3 та висловлені у судовому засіданні не свідчать про наявність вагомих та достатніх підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Вінниці) ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 25.04.2025, про закриття кримінального провадження №0000191 від 19.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її винесення.

Слідчий суддя