печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю:

адвоката - ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Федереції професійних спілок України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Федереції професійних спілок України про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 у справі №757/12536/23-к, у частині скасування арешту з об`єктів нерухомого майна: за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, Незалежності майдан, будинок 2; за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Небесної Сотні, буд.1 (Інститутська, 1), та передачі їх Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження, збереження їхньої економічної вартості, майно власником якого є Федерація професійних спілок України.

Адвокат в обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року у справі № 757/12536/23-к було накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на нерухоме майно, власником якого є Федерації професійних спілок України (), а саме: об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований, за адресою: м. Київ, Незалежності майдан, будинок 2; об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000,який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Інститутська, будинок 1 та передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Разом з цим, сторона звернення вказує, що арешт на майно Федереції професійних спілок України є незаконним, невмотивованим та необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам КПК України, не містить належного обґрунтування необхідності накладення арешту на нерухоме майно Федереції професійних спілок України та співмірності його застосування, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, Незалежності майдан, будинок 2, зареєстровано за Федерацією професійних спілок України.

При цьому, право господарського відання на зазначене майно встановлено за іншою юридичною особою - підприємством «Господарське управління Федерації профспілок України», яке є суб`єктом господарювання.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Інститутська, будинок 1, зареєстровано за Федерацією професійних спілок України.

При цьому, право господарського відання на зазначене майно встановлено за іншою юридичною особою - Підприємством Федерації професійних спілок України «МІЖНАРОДНИЙ ЦЕНТР КУЛЬТУРИ І МИСТЕЦТВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ», яке є суб`єктом господарювання.

Цю обставину за увесь період досудового розслідування кримінального провадження №0001170 від 20.08.2019 року слідчі органи не взяли до уваги, ні при накладенні арештів на таке майно, ні при зверненні до суду з клопотаннями про передачу арештованого майна в управління АРМА.

Адвокат стверджує, що фактично арештоване майно, яке перебуває на праві господарського відання у інших юридичних осіб, не відповідає критеріям для передачі його в управління, оскільки ні право господарського відання, ні право користування Підприємства «Господарське управління Федерації профспілок України» та Підприємством Федерації професійних спілок України «МІЖНАРОДНИЙ ЦЕНТР КУЛЬТУРИ І МИСТЕЦТВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ» не обмежувались оскаржуваною ухвалою слідчого судді, так як вказані суб`єкти господарювання не є сторонами кримінального провадження.

Окрім цього, адвокат вказує, що право власності Федерації професійних спілок України на нежилий будинок-адміністративну будівлю, яка розташована у м. Києві за адресою: Незалежності Майдан №2, Літера А є правомірним, а правовстановлюючі документі ніким не скасовані.

Таким чином, адвокат вважає, що підстави набуття ФПУ права власності на майно залишилися поза увагою слідчого судді під час розгляду клопотання прокурора, в ухвалі слідчого судді фактично наявне тільки цитування клопотання прокурора, а не належне обґрунтування необхідності накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ФПУ та перебуває на праві господарського відання у інших юридичних осіб, не відповідає співмірності його застосування в даному випадку, що є підставою для її скасування.

З врахуванням зазначеного, адвокат просить суд:

- скасувати арешт на майно в частині об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, Незалежності майдан, будинок 2, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №№757/12536/23-к.

- скасувати передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів майна в частині об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, Незалежності майдан, будинок 2, визначену відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №№757/12536/23-к.

- скасувати арешт на майно в частині об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Інститутська, будинок 1, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №№757/12536/23-к.

- скасувати передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів майна в частині об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Інститутська, будинок 1, визначену відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №№757/12536/23-к.

Адвокат в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання та зазначив, що арешт є актуальним.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001170 від 20.08.2019 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2023 у справі 757/12356/23-к було накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на нерухоме майно, власником якого є Федерації професійних спілок України, зокрема і на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, Незалежності майдан, будинок 2 та об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Інститутська, будинок 1.

Окрім цього, зазначеною ухвалою дане нерухоме майно було передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Так, вбачається, що слідчий слідчий суддя накладав арешт з метою збереження речових доказів та зазначив, що прокурором в клопотанні та наданих матеріалах доведено, що незастосування заходів щодо передачі в управління Національному агентству майна та в результаті цього невжиття заходів щодо збереження арештованого майна утруднить або зробить неможливим (зменшення його економічної вартості), унеможливить досягнення завдань кримінального провадження.

На противагу зазначеного, сторона звернення не погоджується з висновками сілчого судді, з підстав зазначених вище та також посилається на законність правомірного володіння нерухомим майно.

Так, адвокат вказує, що Федерація професійних спілок України 09.11.1998, на підставі наказу «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна» від 09.11.1998 №492-В отримала Свідоцтво про право власності Серії САЕ №539103. Зазначеним документом посвідчено право колективної власності ФПУ на нежилий будинок в цілому - адміністративний площею 17 607,800 кв.м, який розташований в м. Києві за адресою: Незалежності майдан №2, літера А.

24.05.2012, на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва №343-В ФПУ отримано дублікат вищевказаного Свідоцтва. Документ, що посвідчує право колективної власності ФПУ на відповідне майно не скасовано та ніким не оскаржено. Із зазначеного вбачається, що Федерація професійних спілок України правомірно володіє, користується та розпоряджається майном - нежилий будинок в цілому - адміністративний площею 17 607,800 кв.м., який розташований в м. Києві, за адресою: Незалежності майдан №2, літера А.

Дану адміністративну будівлю-Будинок спілок у м. Києві, - Федерація професійних спілок України, з метою забезпечення здійснення статутної діяльності громадського об`єднання, використовує для розміщення апарату ФПУ та членських профспілкових організацій.

Інше речове право (право господарського відання) на зазначене майно встановлено за іншою юридичною особою - Підприємством «Господарське управління Федерації профспілок України».

Загальновідомою є інформація, що в ніч на 19.02.2014 року в Будинку спілок сталася пожежа, про що свідчить відповідний акт від 20.02.2014 року. У зв`язку з цим, адміністративна будівля зазнала значного руйнування і потребувала реконструкції.

Для реконструкції будівлі ФПУ, як належний власник нерухомого майна залучав кошти інвесторів, яка відбувалась протягом 2015-2018 років, без підтримки держави та без залучення бюджетних коштів. Після реконструкції змінились і площі Будинку спілок.

У квітні 2016 року Фонд державного майна України звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Федерації професійних спілок України, Департаменту комунальної власності міста Києва, Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації" про визнання незаконним та скасування акта, визнання права власності та витребування майна.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.04.2016 року у справі №910/6523/16 позовну заяву Фонду державного майна України було повернуто без розгляду.

Вказаною ухвалою Господарський суд м. Києва повідомив заявника про можливість повторного звернення з позовом в загальному порядку після усунення допущених порушень. Фонд державного майна України повторно не звертався з відповідним позовом до суду.

На підставі зазначеного адвокат вказує, що право власності Федерації професійних спілок України на нежилий будинок-адміністративну будівлю, яка розташована у м. Києві за адресою: Незалежності Майдан №2, Літера А є правомірним, а правовстановлюючі документі ніким не скасовані.

При цьому, 22.04.2025 року на платформі Рrozorro опубліковано нотаріально засвідчений Договір управління майном (активами) між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) та КОНСОРЦІУМ «УК «КАМпарітет» від 21.04.2025 року, згідно з умовами якого Будинок спілок у м. Києві (актив), на який накладено арешт, оскаржуваною ухвалою слідчого судді передано в управління до 31.12.2029 року.

Укладений Договір управління активами (майном) містить пункт 4.4.10, яким визначається обов`язок управителя за наявності інформації щодо прав третіх осіб на Активи або будь-яких інших претензій, застережень, повідомлень щодо Активів, загроз настання негативних наслідків або страхових ризиків - не пізніше п`яти робочих днів з дня виявлення або одержання інформації у письмовій формі повідомити про зазначене Установника управління.

Також, адвокат вказує, що на підставі свідоцтва про право власності від 28.03.2007, виданого Головним управління комунальної власності м. Києва (Наказ №355-В від 28.03.2007), зареєстрованого в КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 12.09.2007 за реєстровим №1245-р в реєстровій книзі 28з-12, право власності на будівлі Жовтневого палацу належить ФПУ.

06.03.2017 зазначена інформація була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Інше речове право (право господарського відання) на зазначене майно встановлено за іншою юридичною особою - Підприємством Федерації професійних спілок України «МІЖНАРОДНИЙ ЦЕНТР КУЛЬТУРИ І МИСТЕЦТВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ».

Інформація щодо права господарського відання 16.03.2017 внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Однак, 23.01.2025 АРМА виставила арештований об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000 на відкриті торги №UА-2025-03-11-010622-а, на платформі Рrozorro шляхом публікації оголошення про відкриті торги.

Статус АРМА при оголошенні про відкриті торги - Замовник. Підстава - стаття 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Таким чином, адвокат стверджує, що зазначене нерухоме майно, на яке було накладено арешт, ніколи не перебувало у державній власності, що підтверджується відсутністю державної реєстрації такого права, що відповідно до ст. 334 ЦК України, є підставою для їх набуття відповідно до закону. З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Окрім цього, адвокат звернув увагу, що органами прокуратури з 2011 року в судах господарської юрисдикції ініційовано більше 300 справ щодо визнання права власності на профспілкові об`єкти за державою в особі Фонду державного майна. Як вбачається із наданих ФПУ документів до цього клопотання, органами прокуратури по деяким об`єктам здійснювалось представництво у таких справах. Чинними судовими рішеннями встановлено право власності на нерухоме майно за ФПУ.

Також, в 2015 році до Європейського суду з прав людини звернувся Всеукраїнський громадський благодійний фонд «Батьківська турбота», який надає допомогу знедоленим дітям. Підставою для звернення стало визнання за державою права власності на будівлю реабілітаційного центру Фонду. Спірний об`єкт ще у 2002 році Фонд придбав у ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та добросовісно володів ним протягом багатьох років, здійснюючи свою благодійну діяльність в нашій державі. Однак, з 2011 року Благодійний фонд опинився в епіцентрі судових процесів, ініційованих органами прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, та став однією із жертв кампанії по захопленню майна профспілок та суб`єктів господарювання, створених за їх участі.

На відміну від десятків інших справ, де судові рішення зачіпали лише права профспілкових організацій та суб`єктів господарювання, створених за їх участі, в даній справі держава спробувала відібрати майно у благодійної організації, яка є частиною міжнародного благодійного проекту, спрямованого на допомогу українським дітям, що фінансується міжнародними урядовими та неурядовими організаціями з США, Швейцарії та Японії.

Наприкінці 2015 року було залучено Федерацію профспілок України, ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та ПрАТ «Укрпрофтур» до справи «Фонд «Батьківська турбота» проти України», яка розглядалась Європейським судом з прав людини, у якості третьої сторони.

Залучення профспілок до вказаної справи у ЄСПЛ надало можливість розглядати спір не як окремий випадок, а як багаторічну системну проблему в Україні, наслідком якої є порушення основоположних прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

09 жовтня 2018 року Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі та визнав наявність у діях держави Україна порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, Суд в своєму рішенні звернув увагу на те, що в Україні досі відсутній закон, який би визначав правовий статус майна загальносоюзних громадських організацій. Відсутність такого закону, в свою чергу, призвела до різного розуміння національними судами того, яке саме майно належить таким організаціям та чи включає воно майно профспілок. ЄСПЛ констатував, що позбавлення права власності відбувається не «на умовах, передбачених законом», як це визначено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Крім того, ЄСПЛ визнав, що позбавлення права власності відбувалось не «в інтересах суспільства», оскільки жоден позов прокуратури в інтересах Фонду державного майна України, жодне судове рішення не містять обґрунтування суспільного інтересу та навіть згадки про таку дефініцію.

ЄСПЛ в своєму рішенні підтримав позицію профспілок, що спір стосовно майна вже розглядався українськими судами в 1997 році, та був вирішений на користь профспілок. І Суд поставив логічне запитання: чому держава з 1997 року чекала до 2011 року, аби заявити про своє право власності?

Також у рішенні Суд звернув увагу на непослідовність дій держави, яка через свої уповноважені органи спочатку здійснювала реєстрацію права власності за профспілками та суб`єктами господарювання, створеними за їх участі, а після цього через органи прокуратури заявляла про своє право власності на спірне майно.

Таку ж позицію підтримав ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Федерація професійних спілок Чернігівської області проти України» від 09.01.2025 року (заява № 40633/15), яким встановлено факти порушення статті 1 Протоколу 1 до Конвенції внаслідок втручання державних органів в мирне володіння профспілками своїм майном, оскільки ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ, прийнявши заяву до розгляду, зазначив, що вона стосується ймовірного позбавлення нерухомого майна, яким організація-заявник володіла протягом десятиліть як правонаступник обласної профспілкової організації, створеної за радянських часів, і право власності на яке було належним чином оформлено місцевими органами влади.

Відтак, дані рішення ЄСПЛ повністю підтримують правову позицію українських профспілок та висвітлює поведінку держави та її органів управління у справах щодо профспілкового майна не лише як антипрофспілкову, а як таку, що повністю суперечить європейським цінностям, до яких так прагне Україна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

Також, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя при накладенні арешту має переконатися, а сторона обвинувачення має довести, що майно арешт на яке накладається, є предметом вчинення кримінального правопорушення, набуте під час його вчинення має відношення до нього.

Разом з цим, до суду звернувся представник власника майна, який вказує, що даний арешт порушує права заявника.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяжень, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканість права власності.

Окрім того, Європейський суд прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Патрідіс проти Греції" (ВП), заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня1994 року, Series A N 296- А, П. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 4962, від 10 травня2007 року). Будь-яке втручання державного органу управо на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах "Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства", "Нечипорук і Йонкало проти України" судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра,

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних сводоб гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном.

Так, статтею 133 ГК України передбачено, що основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України. Майно суб`єктів господарювання може бути закріплено на іншому праві відповідно до умов договору з власником майна. Держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб`єктів господарювання.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання та ухвалу суду, якою було накладено арешт, слідчий суддя прийшов до висновку, що станом на день розгляду клопотання наявні підстави для скасування арешту майна, про яке зазначає сторона звернення.

Слідчий суддя вважає доводи адвоката є доцільними щодо того, що стороною обвинувачення при вирішенні питання щодо необхідності звернутись до суду з клопотанням про арешт майна, зокрема, того про яке зазначає адвокат, не встановлено належним чином суб`єкта господарювання, оскільки вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, Незалежності майдан, будинок 2, зареєстровано за Федерацією професійних спілок України.

При цьому, право господарського відання на зазначене майно встановлено за іншою юридичною особою - Підприємством «Господарське управління Федерації профспілок України», яке є суб`єктом господарювання.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Інститутська, будинок 1, зареєстровано за Федерацією професійних спілок України.

При цьому, право господарського відання на зазначене майно встановлено за іншою юридичною особою - Підприємством Федерації професійних спілок України «МІЖНАРОДНИЙ ЦЕНТР КУЛЬТУРИ І МИСТЕЦТВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ», яке є суб`єктом господарювання.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання про скасування арешту, оскільки доводи сторони звернення є аргументованими та не спростовані жодним чином, сторона обвинувачення при судовому розгляді не надала додаткових доказів та не сформувала свою позицію щодо необхідності у продовженні такого заходу як арешт майна, який накладений ще у 2023 році.

Також, арешт був накладений у 2023 році, що свідчить про те, що в органу досудового розслідування було достатньо часу для дослідження арештованого майна як речового доказу, яке воно має відношення до кримінального провадження та чи є воно предметом вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, у рішенні по справі «Батьківська турбота» проти України» від 09.10.2018 року та рішення по справі «Федерація професійних спілок Чернігівської області проти України» від 09.01.2025 року, щодо українських профспілок та поведінки держави, органів управління у справах щодо профспілкового майна не лише як антипрофспілкову, а як таку, що повністю суперечить європейським цінностям, про що зазначено вище.

Враховуючи, що питання про передачу активів в управління Національному агентству, відповідно до положень КПК України та Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" є похідним і напряму залежить від арешту майна, який повинен йому передувати, слідчий суддя повинен, з метою забезпечення права на ефективний засіб юридичного захисту, розглянути клопотання заявника в частині скасування передачі майна в управління Національному агентству та застосувати аналогію закону за правилами, закріпленими в Главі 17 КПК України.

Так, стаття 19 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" зазначає, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні.

Статтею 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (надалі - Закон) встановлено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом, реалізації відповідних активів або передачі їх в управління. Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Управління цими активами здійснюється Національним агентством на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх економічної вартості.

За наведених обставин, оскільки норма закону, який визначає спосіб передання та прийняття в управління активів безпосередньо вимагає накладення арешту на таке майно (активи), у разі прийняття слідчим суддею рішення щодо скасування арешту, буде доцільним скасування і передачі в управління АРМА такого майна.

Таким чином, враховуючи принципи розумності та співрозмірність обмеження права власності, завдання кримінального провадження, наслідки арешту майна, та те, що прокурор не обґрунтував належним чином необхідність в подальшому застосуванні арешту, а тому слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність станом на день розгляду підстав для арешту майна, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для задоволення клопотання заявника та скасування арешту з майна, яке зазначене вище та скасування його передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі "Узан та інші проти Туреччини"/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт на майно в частині об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований, за адресою: м. Київ, Незалежності майдан, будинок 2, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №757/12536/23-к.

Скасувати передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів майна в частині об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований, за адресою: м. Київ, Незалежності майдан, будинок 2, визначену відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №757/12536/23-к.

Скасувати арешт на майно в частині об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований, за адресою: м. Київ, вулиця Інститутська, будинок 1, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №757/12536/23-к.

Скасувати передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів майна в частині об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Інститутська, будинок 1, визначену відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №757/12536/23-к.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1