Справа № 752/9257/24
Провадження № 1-кс/752/2875/25
У Х В А Л А

14 квітня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого СУ ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання, подане старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.03.2024 року за № 000126 про примусове відібрання біологічних зразків підозрюваного ОСОБА_4 , -

встановив:

до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 у межах кримінального провадження № 0000126 від 04.03.2024 року про примусовий відбір біологічних зразків.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000126 від 04.03.2024 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 263 КК України.

24.01.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому у особливо великих розмірах в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України а також у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів та вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Посилаючись на пункт перший частини першої статті 5 Закон України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини», постанову Кабінету Міністрів України № 978 від 29.08.2023 та ч. 4 порядку проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини.

17.02.2025 року ним винесена постанова про відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_4 для проведення молекулярно-генетичної експертизи з метою внесення геномної інформації до Електронного реєстру геномної інформації людини. Між тим, підозрюваний у добровільному порядку відмовилася надавати біологічний матеріал.

Слідчий просить надати дозвіл на примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_4 .

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити. Не заперечував, що фактично відібрання зразків здійснюється з метою забезпечення виконання вимог Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини», та вони не будуть мати доказове значення у даному кримінальному провадженні

Захисник ОСОБА_5 просила у задоволенні клопотання відмовити. В обґрунтування позиції зазначила, що біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза згодою підозрюваного лише тоді, коли метою відібрання таких зразків є отримання доказів обвинувачення щодо особи, яка надає такі зразки. Між тим, подане слідчим клопотання не містить жодного обґрунтування того, доказом яких саме обставин у межах досудового розслідування даного кримінального провадження, можуть бути біологічні зразки ОСОБА_4 , або результати їх дослідження. Єдиною метою примусового відібрання біологічного матеріалу є внесення її геномної інформації до Електронного реєстру геномної інформації людини. Вважала, що такий ступінь втручання у права та свободи підозрюваного, в даному випадку, не виправдовує досягнення мети і завдань даного кримінального провадження.

Підозрюваний заперечував проти примусового відібрання у нього біологічних зразків з метою отримання геномної інформації для наповнення Електронного реєстрі геномної інформації людини.

Розглянувши клопотання, ознайомившись зі змістом матеріалів доданих до клопотання, вислухавши доводи слідчого, думку підозрюваної і захисника з приводу заявленого клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Дане клопотання з урахування вимог п.1 ч.2 ст.132 КПК України подано до Голосіївського районного суду м. Києва в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, враховуючи, що таким органом у даному провадженні є слідче управління Головного управління Національної поліції України в м. Києві.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ч.1 ст.8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у ч.1 ст. 91 КПК України.

Згідно до вимог ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею.

Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими ст. 241 КПК України У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому ст. 160-166 КПК України, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Аналізуючи положення пунктів 5, 6 ч. 2 ст. 160 КПК України у взаємозв`язку із положеннями ч.5 ст.163 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про примусове відібрання біологічних зразків, може бути задоволено, у разі доведення стороною, якою воно ініційовано, що біологічні зразки, результати їх дослідження мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та будуть використані як доказ відомостей, що містяться в речах і документах, а також у разі неможливість іншими способами довести такі обставини.

Отже, відповідно до вищезазначених положень КПК України, метою відібрання біологічних зразків, зокрема і їх примусового відібрання, є виключно потреби досудового розслідування.

На відміну від примусового відібрання біологічних зразків згідно положень КПК України (для потреб досудового розслідування), існує інший порядок збору, отримання, обробки та використання біологічних зразків, зокрема для формування Електронного реєстру геномної інформації.

Так, 09.07.2022 Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» (далі-Закон № 2391-IX).

Відповідно до ст. 3 Закону № 2391-IX, державна реєстрація геномної інформації проводиться з дотриманням прав і свобод людини і громадянина та відповідно до таких основних принципів: верховенства права, у тому числі законності та юридичної визначеності; гуманізму; конфіденційності, у тому числі захищеності персональних даних.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 2391-IX, державна реєстрація геномної інформації проводиться з метою: 1) ідентифікації осіб, які вчинили кримінальне правопорушення; 2) розшуку осіб, зниклих безвісти; 3) ідентифікації невпізнаних трупів людей, їх останків та частин тіла людини; 4) ідентифікації осіб, які не здатні через стан здоров`я, вік або інші обставини повідомити інформацію про себе. В Україні проводяться обов`язкова та добровільна державна реєстрація геномної інформації.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону № 2391-IX, обов`язковій державній реєстрації підлягає геномна інформація осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, або стосовно яких обвинувальний акт у кримінальних провадженнях зазначеної категорії злочинів передано до суду.

Порядок проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини затверджений Постановою КМУ від 29 серпня 2023 року № 978, відповідно до п.4 розділу «Відбір біологічного матеріалу та направлення його на молекулярно-генетичну експертизу (дослідження)» якого, відбір та направлення на проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження) біологічного матеріалу осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, у разі, коли результати експертизи (дослідження) можуть бути використані для забезпечення завдань кримінального провадження, здійснюється згідно із ст. 242 КПК України, яка визначає підстави для призначення експертизи у кримінальному провадженні.

Проте переліченими вище нормативними актами не врегульоване питання щодо порядку дій у разі відмови у наданні біологічні зразки для проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації особи, процесуальний статус якої відповідає визначеному у п.1 ч.1 ст. 5 Закону № 2391-IX (повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, або стосовно яких обвинувальний акт у кримінальних провадженнях зазначеної категорії злочинів передано до суду).

Як було зазначено вище, примусове відібрання зразків, у кримінальному провадженні відбувається лише у разі, коли зразки можуть бути використані для забезпечення завдань кримінального провадження.

Тобто, примусове відібрання біологічних зразків у особи для обов`язкової державної реєстрації геномної інформації, для цілей формування електронного реєстру геномної інформації людини, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до рішення ЄСПЛ «Драган Петрович проти Сербії» від 14.04.2020, скарга № 75229/10, відсутність передбачуваності законодавства, яке встановлює процедуру відібрання зразків для ДНК-аналізу під час розслідування, порушує ст. 8 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що такий ступінь втручання в права, свободи та інтереси підозрюваного не виправдовує потреб досудового розслідування, та фактично буде застосований з іншою метою, яка є відмінною від досягнення завдань кримінального провадження.

За таких обставин, клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3-4 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини», Постанови Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2023 року № 978 «Порядок проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини», ст. 2, 8, 9, 93, 91, 160-166, 241, 245, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

клопотання подане старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.03.2024 року за № 000126 про примусове відібрання біологічних зразків підозрюваного ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Ухвалу оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1