ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року

м. Київ

справа № 127/15481/22

провадження № 51-259 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року, якими

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вінницький міський суд Вінницької області вироком від 25 березня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року, засудив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років без конфіскації майна.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він за невстановлених досудовим розслідуванням обставин незаконно, з корисливих мотивів, з метою збуту придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, загальною масою 112,47811 г, що є особливо великим розміром, та незаконно зберігав при собі до часу її виявлення та вилучення працівниками поліції 27 квітня 2022 року на вул. Генерала Арабея, 3-А у м. Вінниці.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 - закрити.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, безпідставно засудив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК, оскільки матеріали провадження не містять будь-яких доказів щодо умислу чи дій, спрямованих останнім на збут психотропних речовин.

Суди:

- не взяли до уваги пояснень обвинуваченого щодо:

- вживання ним психотропних речовин протягом тривалого часу;

- обставин події, зокрема того, що електронні ваги були у закладці, яка йому не належала та яка лежала поряд із його закладкою;

- не врахували того, що:

- під час затримання ОСОБА_7 добровільно видав поліції згортки з амфетаміном, який від моменту знаходження до моменту затримання зберігав незначний проміжок часу;

- нашарування амфетаміну на електронних вагах, спосіб фасування психотропної речовини та дані про особу обвинуваченого не спростовують його пояснень про те, що ці предмети він знайшов;

- постановили рішення, які не відповідають вимогам статей 370, 374, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

За цих обставин захисник уважає, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, тому судові рішення слід скасувати та закрити кримінальне провадження.

Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджений підтримали доводи касаційної скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги; при цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Згідно з приписами статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Отже, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК тягне за собою скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону при перегляді вироку місцевого суду стосовно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого дотримався не в повній мірі.

Так, Вінницький міський суд Вінницької області вироком від 25 березня 2024 року засудив ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років без конфіскації майна.

Не погоджуючись із вироком, захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких, із наведенням відповідних обґрунтувань, просили:

- захисник - ухвалити виправдувальний вирок;

- обвинувачений - перевірити матеріали провадження та винести справедливе рішення.

В обґрунтування своїх вимог захисник, зокрема, вказував на те, що:

- висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні (збут або намір збуту) не підтверджуються наявними у справі доказами;

- жоден зі свідків безпосередньо не був очевидцем інкримінованого ОСОБА_7 діяння;

- висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи;

- суд не взяв до уваги пояснення обвинуваченого щодо вживання ним психотропних речовин упродовж тривалого часу;

- обвинувачення та висновки суду ґрунтуються на припущеннях, винуватість ОСОБА_7 не доведена поза розумним сумнівом.

ОСОБА_7 також указував на відсутність у справі достатніх доказів на підтвердження його винуватості та винесення рішення місцевим судом на свій особистий розсуд, у зв`язку з чим просив переглянути матеріали кримінальної справи й постановити справедливе рішення.

Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні апеляційних скарг захисника, обвинуваченого та залишив без змін оскаржуваний вирок.

Проте колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції ретельно не перевірив викладених в апеляційних скаргах сторони захисту доводів, не проаналізував їх з достатньою повнотою та послався на ті ж самі обставини і докази, які оспорювались стороною захисту.

Зокрема, суд апеляційної інстанції:

- погодившись із висновками суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, не зазначив, якими саме доказами, наданими стороною обвинувачення, підтверджується намір ОСОБА_7 на збут психотропної речовини; навів лише перелік цих доказів, без власного їх аналізу;

- підтримав суперечливі висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 діяв з корисливих мотивів (при викладенні обставин, установлених судом), та одночасно про недоведення корисливого мотиву в діях обвинуваченого;

- пославшись на те, що ОСОБА_7 не надав переконливих доказів на підтвердження своєї версії (де замовляв психотропну речовину, у кого саме та як розраховувався), фактично змусив його доводити свою невинуватість, що суперечить приписам ч. 2 ст. 17 КПК.

Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, фактично продублювавши висновки суду першої інстанції та обмежившись загальними формулюваннями про доведеність винуватості ОСОБА_7 , не навів переконливих мотивів для їхнього спростування й обґрунтованих підстав, через які залишив їх без задоволення.

За цих обставин Суд погоджується з викладеними в касаційній скарзі захисника доводами про формальний розгляд апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

З огляду на зазначене колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції не перевірив усіх доводів апеляційних скарг сторони захисту, не надав на них вичерпних відповідей, не зробив ґрунтовного аналізу обставин кримінального провадження, не дав належної оцінки за критеріями ст. 94 КПК України як кожному доказу, так і сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Наведене свідчить про те, що ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, й ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Водночас, враховуючи наявність у суду апеляційної інстанції достатніх повноважень та процесуальних можливостей для перевірки викладених у апеляційній скарзі доводів сторони захисту, які є аналогічними доводам касаційної скарги, Суд не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції. Тому касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 433 КПК та беручи до уваги неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 , проте з метою запобігання ризику переховування від суду, колегія суддів уважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3