18.06.2025 Єдиний унікальний номер 205/9143/25
1-кп/205/1057/25
Провадження №1-кп/205/1057/25
Справа №205/9143/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Новокодацький районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000235 від 02 червня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня-технічна, не одруженого, раніше засудженого: 29.11.2024 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до 1 року апробаційного нагляду, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 , вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2024 року, був засуджений за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді апробаційного нагляду строком на один рік, з покладенням на нього наступних обов`язків: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою. 24 січня 2025 року обвинувачений ОСОБА_3 був ознайомлений працівниками Новокодацького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області з порядком та умовами відбування покарання у виді апробаційного нагляду, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування призначеного судом покарання. Крім того, в цей же день, тобто 24 січня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_3 було ознайомлено з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію до Новокодацького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області, а саме: 4-й понеділок кожного місяця. Однак, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду, а також попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від вказаного покарання, діючи умисно, маючи на меті ухилення від відбування покарання, в порушення порядку та умов відбування покарання у виді пробаційного нагляду, передбачених ст.49?, 49? КВК України, без поважних причин не з`являвся до Новокодацького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області у період часу: з 24 березня до 26 травня 2025 року, на виклики не реагував, тим самим злісно ухилився від відбування пробаційного нагляду, у зв`язку з чим був письмово попереджений про кримінальну відповідальність за ч.3 ст.389 КК України

Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_3 змінив місце проживання, яке було зазначено у вироку Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2024 року, а також власноручно зазначене ним при постановці на облік в Новокодацький районний відділ філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області, а саме: м.Дніпро, пров.Черкаський 214, не повідомивши про це уповноважений орган з питань пробації та з березня 2025 року став проживати за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи належним чином проінформованим про порядок та умови відбування покарання у виді пробаційного нагляду, призначеного вироком суду, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, діючи умисно, без поважних причин, систематично не виконував встановлені обов`язки, передбачені ст.49? КВК України, а саме: не з`явився на реєстрацію 3 рази та змінив місце проживання, не повідомивши уповноважений орган з питань пробації, чим умисно ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке кваліфікується за ч.3 ст.389 КК України, як ухилення від відбування покарання у виді апробаційного нагляду.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

До обвинувального акту відносно ОСОБА_3 додана письмова заява обвинуваченого, яка складена у присутності захисника ОСОБА_4 , відповідно до якої ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України, не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду та без його участі.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії кримінальних проступків, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, неповнолітніх дітей не має.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд також враховує, що санкцією ч.3 ст.389 КК України передбачено покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Відповідно до ч.1 ст.74 КК України, звільнення засудженого від покарання може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , виданого 28 липня 2020 року, у зв`язку з чим, відповідно до ст.61 КК України, йому не може бути призначено жодне з видів покарань, визначених санкцією ч.3 ст.389 КК України, а тому суд приходить до висновку про необхідність визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України без призначення покарання.

Крім того, відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року, суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст.7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

У відповідності до вимог ч.6 ст.368 КПК України суд, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 161/7253/18, у вищенаведеному випадку суд, постановивши обвинувальний вирок, разом з тим у самому вироку зазначає, що покарання особі не призначається, тобто суд постановляє обвинувальний вирок без призначення покарання або засуджує без покарання. Водночас, при засудженні особи без призначення покарання, один з найголовніших елементів реалізації кримінальної відповідальності - осуд особи, яка вчинила злочин, залишається і знаходить своє відображення в обвинувальному вироку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав для закриття справи та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне, у відповідності до ч.2 ст.373 КК України, постановити обвинувальний вирок і звільнити ОСОБА_3 від покарання.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 71 КК України, не відбуте покарання за попереднім вироком може бути приєднано лише до покарання, призначеного за новим вироком, а даним вироком ОСОБА_3 не призначено жодного покарання, суд вважає, що вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2024 року слід виконувати самостійно.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України та звільнити його від покарання.

Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2024 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.309 КК України -виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 - не обирався.

Речові докази по справі: DVD-R диск з відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційного порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Головуючий: ОСОБА_1