У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 25 скаргу представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову детектива про закриття кримінального провадження від 23.03.2017, винесену у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370 від 09.11.2016, за ч. 2 ст. 365 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла скарга представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову детектива про закриття кримінального провадження від 23.03.2017, винесену у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370 від 09.11.2016, за ч. 2 ст. 365 КК України.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва за № 400 від 28.05.2025 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» скарга була передана до провадження слідчого судді ОСОБА_1 , призначена дата слухання.

Скарга мотивована тим, що на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2016 по справі № 761/36380/16-к та заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення від 11.10.2016 до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 365 КК України, кримінальне провадження № 0000370 від 09.11.2016. У подальшому, як стало відомо заявникові, постановою детектива НАБУ від 23.03.2017 вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, копія постанови була отримана адвокатом заявника 06.12.2024 у відділенні Укрпошти. Заявник не погоджується із винесеною постановою, вважає її передчасною, детективом не було проведено ряду необхідних слідчих дій у даному кримінальному провадженні, неповно досліджені усі обставини, які мають значення для досудового розслідування кримінального правопорушення, про вчинення якого у поданій заяві заявив ОСОБА_3 , а саме: 27.09.2016 під час затримання ОСОБА_3 співробітниками НАБУ, останній отримав тілесні ушкодження, мало місце незаконне затримання заявника. Також, зі змісту скарги слідує, що мало місце порушення інших процесуальних та конвенційних прав ОСОБА_3 . Зазначає, що 07.11.2024 набуло статусу остаточного рішення ЄСПЛ у справі «Сергієнко проти України» по справі № 72678/16, предметом оскарження до ЄСПЛ став факт незаконного затримання заявника 27.09.2016 співробітниками НАБУ, жорстоке поводження та спричинення тілесних ушкоджень заявникові, нелюдське та таке, що принижує гідність відношення до затриманого, неефективність та небезсторонність розслідування даного інциденту і як результат не притягнення винних до відповідальності, згідно даного рішення Суд визнав порушення Державою-відповідачем ст. 3 Конвенції в процесуальному та матеріальному аспектах.

У судове засідання заявник ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_5 не при були, адвокат направив до суду клопотання із проханням здійснювати розгляд скарги у його відсутність, на задоволенні скарги наполягає.

У судове засідання не прибув представник НАБ України, повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, день та час слухання справи, в матеріалах справи наявні письмові заперечення за підписом заступника керівника управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , в яких просить відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 . Заперечення мотивовані тим, що детективами Управління внутрішнього контролю Національного бюро здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000370 від 09.11.2016 за ч. 2 ст. 365 КК України, за результатами розслідування винесено постанову від 23.03.2017 про закриття кримінального провадження, копія якої вихідним листом від 01.03.2017 р. за № 131-188/10678 надсилалась ОСОБА_3 . Переконаний, що твердження заявника про неповноту досудового розслідування не відповідають дійсності, тому просить відмовити у задоволенні скарги.

До суду надійшли копії матеріалів кримінального провадження № 0000370, які були витребувані судом, та досліджені в судовому засіданні, долучені до матеріалів скарги.

Неявка учасників провадження не перешкоджало судовому розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, а також вивчивши письмові пояснення представника НАБУ, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Скарга підсудна Солом`янському районному суду міста Києва, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 365 КК України, не підсудні ВАКС, що узгоджується із приписами ч. 1 ст. 306, ст. 33-1 КПК України, та положеннями примітки до ст. 45 КК України.

Статтею 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які підлягають оскарженню слідчому судді.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Так, слідчим суддею встановлено, що 09.11.2016 Київською місцевою прокуратурою № 10 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення за № 0000370 відповідно до ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2016, якою зобов`язано Київську місцеву прокуратуру №10 м. Києва внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 від 11.10.2016, відповідно до якої службовими особами НАБУ 27.09.2016 було здійснено щодо ОСОБА_3 незаконне затримання із застосуванням фізичної сили щодо останнього, його батьків та бабусі, чим вчинено перевищення службових повноважень, що супроводжувалось застосуванням насильства та болісними і такими, що ображають особисту гідність діями. Правова кваліфікація - ч. 2 ст. 365 КК України.

Зі змісту повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 11.10.2026, заявник ОСОБА_3 повідомляє керівника Київської місцевої прокуратури № 10 міста Києва про те, що 26.09.2016 року за клопотаннями його захисників у порядку ст.201 КПК України суддею Солом?янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 було змінено обраний відносно нього запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт. На виконання ухвали суду 26.09.2016 року він не був вчасно звільнений у день постановлення даної ухвали. Натомість, приблизно о 01 годині ночі, тобто, фактично вже 27.09.2016 року, він був доправлений у службовий, конвойний автомобіль (у дворі СІЗО на охоронюваній території) наряду поліції МВС України, що прибув до СІЗО із УП Дарницького району

м. Києва для фактичного конвоювання його для встановлення електронного засобу стеження для виконання домашнього арешту додому. Тобто, фактично, він був переданий співробітникам Дарницького УП у м. Києві для охорони та конвоювання додому для виконання ухвали суду в частині виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Приблизно о 01 год. 05 хв. він в службовому автомобілі у супроводі озброєних співробітників поліції УП у Дарницькому районі м. Києва покинув територію СІЗО та почав рухатися у наміченому напрямі для конвоювання. Одразу після виїзду з території СІЗО на вул. Дегтярівську службовий автомобіль Нацполіції був заблокований з обох сторін цивільними автомобілями, з яких вибігли люди в уніформі. Частина їх була взагалі без розпізнавальних знаків, частина їх була у цивільному, та почали виривати дверцята патрульного авто поліції, відсторонили співробітників поліції та почали виривати заявника із побиттями із салону службового авто. Оскільки позаду патрульного авто нацполіції їхали його престарілі батьки та бабуся, вони, побачивши напад невідомих осіб, намагалися перешкодити невідомим особам нападу на патрульне авто нацполіції, натомість люди в уніформі та балаклавах побили і його престарілих батьків, при цьому вибивши декілька зубів його бабусі та побивши батьків.

Внаслідок застосування до заявника та кого родичів фізичної сили ними були отримані тілесні ушкодження. Крім того, особи, які застосовували фізичну силу, не пояснили, чому вони намагаються витягнути заявника із автомобіля нацполіції. В результаті, заявника було силою забрано від працівників поліції, які, згідно ухвали від 26.09.2016 зобов`язані були доставити його до місця проживання та вивезено на той час у невідомому йому напрямку. Як згодом з`ясувалось, заявника було доставлено до приміщення НАБУ. Починаючи з 02 год. 05 хв. 27.09.2016 детектив Першого відділу детективів Головного підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_9 за участю детектива ОСОБА_10 почали складати протокол про затримання заявника. Заявник вважає, що його затримання відбулось незаконно, службовими особами НАБУ відносно заявника неправомірно було застосовано силу, внаслідок чого йому було завдано численних тілесних ушкоджень, вважає, що мало місце вчинення перевищення службовими особами повноважень, що супроводжувалось застосуванням насильства та болісними і такими, що ображають його особисту гідність діями.

16.02.2017 заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_11 була винесена постанова про доручення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, детективам відділу внутрішніх розслідувань Управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

В матеріалах кримінального провадження № 0000370 наявні копії матеріалів з кримінального провадження №0000342 від 28.09.2016, які детектив використовує у якості доказів у кримінальному провадженні № 0000370 за заявою ОСОБА_3 , а саме копії: протоколу затримання ОСОБА_3 від 27.09.2016 р., ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва по справі № 761/33903/16-к, ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва по справі № 760/16462/16-к, протоколів допиту свідків ОСОБА_12 від 27.01.2017, ОСОБА_13 від 30.01.2017, ОСОБА_14 від 30.01.2017, ОСОБА_15 від 01.02.2017, ОСОБА_16 від 01.02.2017, ОСОБА_17 від 01.02.2017, ОСОБА_10 від 06.02.2017, які були досліджені слідчим суддею під час судового розгляду скарги заявника.

Постанова старшого детектива відділу внутрішніх розслідувань Управління внутрішнього контролю НАБУ ОСОБА_18 про закриття кримінального провадження № 0000370 від 23.03.2017 мотивована тим, що в ході досудового розслідування встановлена відсутність в діях працівників Національного антикорупційного бюро України складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365КК України.

Відповідно до змісту супровідного листа від 23.03.2017 за № 131-188/10678, на адресу ОСОБА_3 було скеровано копію постанови про закриття кримінального провадження.

Водночас, відомостей про дату отримання заявником ОСОБА_3 копії постанови детектива про закриття кримінального провадження, матеріали кримінального провадження № 0000370, - не містять.

Станом на дату розгляду скарги детективом слідчому судді не подано доказів, на підтвердження обставин отримання заявником копії оскаржуваної постанови раніше, аніж у ту дату, на яку посилається заявник у поданій скарзі, як на дату отримання ним примірника постанови детектива - 06.12.2024. З поданого слідчому судді поштового конверту із ідентифікатором поштового відправлення № 214 вбачається, що примірник постанови про закриття кримінального провадження на клопотання адвоката було скеровано від НАБУ 02.12.2024.

11.12.2024 Солом`янським районним судом міста Києва було зареєстровано скаргу адвоката ОСОБА_4 , діючого в інтересах заявника ОСОБА_3 , на постанову детектива про закриття провадження.

Із врахуванням викладеного, та приписів ч. 1 ст. 304 КПК України, яка пов`язує початок перебігу процесуального строку на оскарження постанови про закриття кримінального провадження із датою отримання копії відповідної постанови, слідчий суддя доходить до висновку, що заявником не пропущено процесуальний строк для звернення до суду із вказаною скаргою.

Стосовно доводів заявника про неповноту досудового розслідування, яке здійснювалось у кримінальному провадженні № 0000370, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з ч. 3 ст. 11 КПК України кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

У разі отримання під час проведення слідчої (розшукової) дії доказів, які можуть вказувати на невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, прокурор зобов`язаний провести відповідну слідчу (розшукову) дію в повному обсязі, долучити складені процесуальні документи до матеріалів досудового розслідування та надати їх суду у випадку звернення з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 224 КПК України допит проводиться за місцем проведення досудового розслідування або в іншому місці за погодженням із особою, яку мають намір допитати. Кожний свідок допитується окремо, без присутності інших свідків.

Перед допитом встановлюється особа, роз`яснюються її права, а також порядок проведення допиту. У разі якщо вік особи не встановлено, але є підстави вважати, що особа є малолітньою або неповнолітньою, до встановлення віку такої особи її допит проводиться за правилами, передбаченими для допиту малолітньої або неповнолітньої особи. У разі допиту свідка він попереджається про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань, а потерпілий - за давання завідомо неправдивих показань. За необхідності до участі в допиті залучається перекладач.

Водночас, слідчий суддя доходить до висновку, що детективами під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000370 від 09.11.2016 було допущено неповноту досудового розслідування, а саме: не було допитано заявника ОСОБА_3 з приводу обставин, викладених у поданій ним заяві про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення, не вирішено питання про процесуальний статус останнього, оскільки, як зазначає у поданій скарзі заявник, ОСОБА_3 є потерпілим у даному кримінальному провадженні, а тому детектив із врахуванням приписів ст. ст. 55, 56 КПК України мав би прийняти відповідне процесуальне рішення з даного питання. Крім того, не допитано очевидців події, про яких зазначає заявник, не витребувано відео записи з боді- камер працівників поліції, присутніх на місці затримання ОСОБА_3 , та про наявність відеозаписів на яких зазначає заявник.

Крім того, відповідно до приписів ст. 224 КПК України свідок попереджається про кримінальну відповідальність за дачу завідомо не правдивих показань.

Водночас, у кримінальному провадженні № 0000370 від 09.11.2016 жодного свідка допитано не було, і відповідно у вказаному кримінальному провадженні жоден із свідків, копії протоколів допиту яких долучені до матеріалів кримінального провадження, не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за обставинами перевірки доводів та обставин, викладених у заяві ОСОБА_3 .

Відомостей про об`єднання чи виділення кримінальних проваджень № 0000370 від 09.11.2016 та №0000342 від 28.09.2016 слідчому судді подано не було.

Слідчому судді заявником було подано копію рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сергієнко проти України», яке набуло статусу остаточного, справа за № 72678/16, предметом оскарження в якій стали обставини затримання заявника 27.09.2016 співробітниками НАБУ, жорстокого поводження та спричинення тілесних ушкоджень, на які посилався заявник. За наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 , ЄСПЛ прийшов до висновку, що мало місце порушення процесуального та матеріального аспекту статті 3 Конвенції. Зазначається, що Уряд не спростував твердження заявника про те, що він став жертвою жорстокого поводження з боку правоохоронців. Зазначені висновки є достатніми для того, щоб Суд встановив, що заявник зазнав жорстокого поводження, яке слід класифікувати як нелюдське та таке, що принижує гідність. ЄСПЛ в ухваленому рішенні зазначає, що враховуючи обставини цієї справи (див. п. 5 рішення) та відсутність спору між сторонами щодо характеру та тяжкості травм, отриманих заявником під контролем правоохоронних органів, Суд вважає, що його заява є достатньо обґрунтованою для того, щоб зобов`язати державу провести ефективне внутрішнє розслідування цього питання. Передусім Суд зазначає, що Уряд не надав копії рішення детектива НАБУ про закриття кримінального розслідування за фактом ймовірного жорстокого поводження із заявником. Таким чином, Суд не може оцінити ефективність цього розслідування. Більше того, він відзначає, що розслідування ймовірного жорстокого поводження з боку співробітників НАБУ проводилося тим самим органом, тобто НАБУ, у цьому контексті Суд нагадує, що для того, аби розслідування було ефективним, особи, відповідальні за його проведення, мають бути незалежними від тих, хто перебуває під слідством. Суд вважає, що вже сам цей факт свідчить про те, що розслідування скарг заявника на жорстоке поводження не мало необхідного елементу незалежності для відповідності вимогам статті 3 Конвенції.

Таким чином, із врахуванням викладеного та встановленої під час судового розгляду скарги заявника ОСОБА_3 неповноти досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000370 від 09.11.2016, зареєстрованому за заявою останнього, слідчий суддя доходить до висновку про задоволення скарги та встановив наявність підстав для скасування постанови старшого детектива відділу внутрішніх розслідувань Управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_18 про закриття кримінального провадження від 23.03.2017 р.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 303-304, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову детектива про закриття кримінального провадження від 23.03.2017, винесену у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370 від 09.11.2016, за ч. 2 ст. 365 КК України, - задовольнити.

Постанову старшого детектива відділу внутрішніх розслідувань Управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_18 про закриття кримінального провадження від 23.03.2017 р., винесену у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370 від 09.11.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, - скасувати.

Копію ухвали направити на адресу Національного антикорупційного бюро України, 03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3.

Ухвала слідчого судді оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1