ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1170/25 Справа № 193/1331/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25.12.2024 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25.12.2024 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.

Мотивуючи своє рішення суд вказав, що беручи до уваги, що за вироком суду ОСОБА_6 хоч і відбув більше ніж 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом всього строку відбування покарання та з огляду на його теперішні і попередні судимості й не бажання його, як з`ясувалося, повертатися після попередніх своїх звільнень від покарань до правослухняної поведінки та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

З вказаною ухвалою суду не погодився засуджений ОСОБА_6 та оскаржив до апеляційного суду. Вказує, що справу розглянуто без його участі та ухвалено залишити залишити справу без розгляду. Вважає, що суд порушив принципи ст.539 КПК України щодо юрисдикції даного суду. Вважає, що суд позбавив його права на умовно-дострокове звільнення. Просить оскаржуване рішення скасувати.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку засудженого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04.06.2020 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Після чого, вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 02.12.2021 ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років і 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку: 02.11.2021. Кінець строку: 02.12.2025.

Станом на день розгляду судом першої інстанції питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання.

Відповідно до наявних у матеріалах справи документів вбачається, що засуджений з 04.11.2021 утримувався в ДУ «Криворізька установа виконання покарання (№ 3)», де характеризувався посередньо, зокрема, ні заохочень, ні стягнень у ній не мав.

З 13.02.2022 міру кримінального покарання став відбувати у ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За час відбування покарання у ній ОСОБА_6 характеризувався в цілому позитивно. До дисциплінарної відповідальності притягувався одного разу, але воно погашено за строком його давності. Має два заохочення правами начальника установи.

З 08.10.2024 засуджений продовжив відбувати покарання у ДУ «Кропивницькій виправній колонії (№6)», де за короткий час перебування порядок і умови відбування покарання не порушував, але і заохочувальними діями не відзначався.

За станом здоров`я є працездатним, працював будучи перебуваючи у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)», і в подальшому відбуваючи покарання у ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» де був працевлаштований в майстерні установи на швейній дільниці. Бере участь у роботах з благоустрою і прилеглої території, проявляє добросовісне ставлення до безоплатних робіт, вчасно і якісно виконує покладені на нього завдання, дбайливо ставиться до інструментів якими користується. Із благоустрою установи відпрацював чотири години.

Соціально-корисні зв`язки з рідними відновлено і на даний час вони підтримуються, які позитивно впливають на засудженого. Зокрема із мамою, братом та сестрою.

На підставі проведеної оцінки засудженому встановлено середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення.

Одночасно з даних характеристики засудженого вбачається, що ОСОБА_6 двічі був засуджений за умисні тяжкі злочини проти власності та одного разу за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, серед яких до нього було двічі застосовано заохочувальну норму у вигляді звільнення від відбування покарання з іспитовими строками (28.05.2012 та 04.06.2020), які засуджений порушив, що ставало в подальшому підставами для призначення йому реальної міри покарання із застосуванням ст. 71 КК України. Тому із викладеного вбачається про легковажне ставлення засудженого до заохочувальних норм визначених судами, і в подальшому не замислюючи про наслідки порушення їх, знову вчиняв злочини. Поміж тим аналізуючи останній вирок, за яким на даний час відбуває покарання засуджений 02.12.2021р., вбачається зухвалий характер вчинення злочинів ОСОБА_6 , які мали епізодність, кваліфікуючими ознаками яких є повторність, поєднані із насильством небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що судами, під час призначення ОСОБА_6 попередніх покарань, вже достатньо застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав завжди повертався до вчинення нових злочинів. За такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції розглянуто справу з порушенням ст.539 КПК України є безпідставними та спростовуються наявними матеріалами справи.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 539 КПК України, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, в тому числі про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. У даному випадку засуджений ОСОБА_6 подав заяву про умовно-дострокове звільнення, перебуваючи у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45), тобто на момент подання заяви підсудність була визначена правильно, і заява надійшла до Софіївського районного суду Дніпропетровської області без порушення правил підсудності.

Вже після ухвалення Софіївським районним судом Дніпропетровської області рішення від 31.07.2024 року яким призначено розгляд клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення на 27.08.2024 р., тобто на стадії розгляду поданого клопотання, засуджений був переведений до ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6), що не було підставою для передачі справи до іншого суду. Адже, згідно з положеннями статті 34 КПК України, передача кримінального провадження до іншого суду можлива лише до початку судового розгляду, якщо встановлено порушення правил підсудності, або за наявності інших передбачених законом підстав (відводи, неможливість утворити склад суду, ліквідація суду тощо). У даному випадку таких підстав не було встановлено.

Таким чином, переведення засудженого до іншої установи виконання покарань після початку розгляду справи не зумовлює зміну судової юрисдикції. Відповідно, Софіївський районний суд правомірно продовжив розгляд справи, не порушуючи вимог статті 539 КПК України, і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Апеляційний суд, враховуючи вищенаведене, вважає порядок розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення таким, що відповідає нормам кримінального процесуального закону, та підстав для визнання судового рішення незаконним у зв`язку з порушенням підсудності не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції розглянуто справу та вирішено питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без участі ОСОБА_6 є безпідставними та спростовуються наявним в матеріалах справи журналом судового засідання з відео фіксацією, згідно яких розгляд справи відбувся за участю ОСОБА_6 його захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 .

На час розгляду апеляційної скарги, враховуючи кримінальні правопорушення за яке він засуджений та особу засудженого, встановлено, що цілі покарання призначеного ОСОБА_6 не досягнуті в більш короткий термін, ніж це визначено вироком суду.

Отже на даному етапі, враховуючи наведене колегія суддів вважає неефективним та недоцільним застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення.

Підставами для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст.81 КК Україниє не лише фактичне відбуття засудженим певної частини покарання, а й доведення засудженим свого виправлення.

Доводи апеляційної скарги, які, на думку апелянта, зумовлюють незаконність прийнятого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не свідчать про порушення судом вимог процесуального закону, які могли б слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення, та не вказують на можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 .

Апеляційний суд зазначає, що обвинуваченому потрібен час для переосмислення своєї поведінки, яка повинна відобразитись у матеріалах справи для оцінки основного і вирішального факту досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого. Наразі наявні матеріали справи не вказують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

З урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та скасування оскаржуваної ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407, 539 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25.12.2024 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді