ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2436/25 Справа № 171/3142/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою судді Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської

області від 17 червня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 15 серпня 2025 року включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що обставини, за яких було застосовано та в подальшому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого під вартою, не змінились:так, обвинувачений обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який спричинив смерть потерпілого та за який законом передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років, і хоча зазначена обставина сама по собі не може бути підставою для існування ризику, що обвинувачений може переховуватись від суду, однак суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_7 та оскаржив в апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник зазначає, що був позбавлений права на вчасне оскарження судового рішення, оскільки копія ухвали фактично надійшла на його електронну адресу лише 19 червня 2025 року. Не зважаючи на дію комендантської години та постійні обстріли, апеляційну скаргу вперше було направлена до суду апеляційної інстанції 24.06.2025 року, однак в результаті пропуску строку на апеляційне оскарження та за відсутності клопотання про поновлення такого строку, апеляційну скаргу було повернуто апелянту.

Просить врахувати, що до 19 червня 2025 року подання апеляційної скарги було неможливим, оскільки апелянт не мав доступу до повного тексту ухвали та не був обізнаний з мотивами її постановлення.

З цих підстав захисник просив визнати пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали таким, що пропущений з поважних причин і поновити його.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою в задоволені клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або внесенням застави, зокрема: у вигляді особистого зобов`язання або цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за місцем своєї реєстрації, або дислокації військової частини НОМЕР_1 , а також покладення додаткових обов`язків на час проведення досудового розслідування, в т.ч. відсторонити ОСОБА_8 від займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 на час судового розгляду справи, а також забороні володіти та користуватися будь-якою зброєю.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з грубим порушенням норм матеріального права без дотримання вимог щодо кримінального провадження, без наведення належних і достатніх мотивів та підстав її постановлення.

Зауважує, що клопотання прокурора в порушення вимог ч.2 ст.184, ч.3 ст. 200 КПК України, вручено стороні захисту в день судового засідання, що унеможливило підготовку останнього до розгляду вказаного клопотання, вказані дії прокурора носять систематичний характер, а судом в даному випадку грубо порушено право обвинуваченого на захист обмеживши захисника в часі для підготовки до розгляду клопотання.

Наголошує, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є повністю аналогічним попереднім клопотанням, заявленим на стадії досудового розслідування та судового розгляду.

Крім того судом не взято уваги, що ризики у кримінальному провадженні змінились після настання наслідків передбачених ст. 290 КПК України, прокурор в судовому засіданні не надав належних і допустимих доказів наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які могли б слугувати підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; наявність таких ризиків не доведена.

Зазначає, що всі свідки сторони обвинувачення у справі допитані, а письмові докази, заявлені прокурором, досліджені. Вважає, що стороною обвинувачення не змогла довести склад кримінального правопорушення в діях ОСОБА_8 , за ч.1 ст.115 КК України. Вважає, що судом першої інстанції при про продовженні тримання під вартою ОСОБА_8 порушено вимоги ст.ст. 2, 7, 8, 10, 11, 12, 17, 21, 22, 177, 178, 183, 184, 193, 199 КПК України.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав зазначених в ній.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_8 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного перегляду був повідомлений належним чином, учасники судового засідання не заперечували проти розгляду справи без участі обвинуваченого у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги було проведено у його відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України.

Висновки суду:

Перевіривши матеріали справи, дослідивши клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про дотримання захисником строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої сторони.

Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.

Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З цього питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18) зробила правовий висновок про те, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч.2 ст.376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Натомість у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Як вбачається з матеріалів контрольного кримінального провадження розгляд клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалення місцевим судом оскаржуваної ухвали відбулися 17 червня 2025 року. Натомість цього дня судом було оголошено лише вступну та резолютивну частину свого рішення.

Згідно інформації наявної в ЄДРСР повний текст рішення надіслано судом 19 червня 2025 року та надано загальний доступ 20 червня 2025 року.

З огляду на зазначене та виходячи з положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до правосуддя та пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України про забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, апеляційний суд вважає наведені апелянтом причини для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними, а відтак пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали судді Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року слід поновити, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

Заслухавши суддю доповідача, думку захисника та прокурора, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000211 від 28.09.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Відповідно до наданих матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді водія зенітного взводу, у військовому званні «старший солдат», 28 вересня 2023 року близько 01 год. 10 хв., знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на вбивство, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині, бажаючи їх настання, здійснив з автоматичної зброї АКС-74У серійний номер № НОМЕР_2 один постріл в лобну область голови ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: наскрізне вогнепальне кульове поранення голови з розтрощенням черепа.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 28 вересня 2023 року близько 01 год. 10 хв., перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , потерпілий ОСОБА_9 помер на місці.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

29 вересня 2023 року слідчим суддею Криворізького районного суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 листопада 2023 року без визначення розміру застави, який в подальшому було продовжено.

Ухвалою Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 15 серпня 2025 року без визначення розміру застави.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, які ст. 3 Конституції Україні визнані найвищою соціальною цінністю в Україні.

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 обґрунтовано встановив та дійшов правильного висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав, про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню та вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 оскільки ризики на які посилався слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого, не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому.

Фактично, належна процесуальна поведінка обвинуваченого та відсутність спроб реалізації ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає сторона захисту.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_8 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_8 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Крім того зазначає, що не зважаючи на зроблений обсяг роботи по справі та тривалий час перебування обвинуваченого під вартою заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати , що позбавляє суд можливості застосувати до обвинуваченого будь якого альтернативного запобіжного заходу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Доводи апеляційної скарги, що сторона обвинувачення після допиту свідків та вивчення письмових матеріалів провадження не змогла довести склад кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України є безпідставними, оскільки є предметом розгляду справи по суті і не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст.422-1КПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час, за наявними доказами по справі, наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину.

Твердження апелянта про не надання доказів прокурором на підтвердження ризиків ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставними, прокурором доведені наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Крім того ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. Наразі правослухняна поведінка обвинуваченого зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику.

Крім того колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в умовах воєнного стану обвинувачений може ухилятись від явки до суду чим можуть бути створені перешкоди для судового розгляду справи упродовж розумного строку .

Апеляційний суд зазначає, що судове слідство ще триває, остаточного рішення не ухвалено, та свідки можуть бути повторно допитані судом, тому у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який, може вжити протиправних заходів з метою впливу на свідків для їх зміни показань.

Доводи сторони захисту про врученя стороні захисту клопотання про продовження запобіжного заходу в порушення вимог ч. 2 ст. 184, ч. 1 ст. 199, ч. 3 ст. 200 КПК України, та не надання судом можливості в належний та допустимий час підготуватися стороні захисту до розгляду судом заявленого 13.01.2025 клопотання сторони обвинувачення, чим грубо порушив право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставними, оскільки вони не впливають на доведеність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України та в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Апеляційний суд наголошує, що вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Судова колегія не вбачає в діях суду першої інстанції порушень кримінального процесуального законодавства, які б вплинули на законність прийнятого рішення про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

Фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення ОСОБА_8 з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_8 суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_7 пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Металургійного районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: