14.07.2025 Справа № 756/6140/25
Справа № 756/6140/25
№ 1-кс/756/1194/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року місто Київ

Слідча суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 квітня 2025 року за № 0001134,

УСТАНОВИЛА:

01 травня 2025 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва подане у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001134 від 28.04.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, про арешт майна.

Прокурор у клопотанні просив накласти арешт на майно, яке було вилучене під час обшуку 28.04.2025, за місцем його розташування за адресою: м. Київ, вул. Героїв Полку «Азов», у районі будинку № 5 , а саме на легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі PASSAT, VIN-номер НОМЕР_1 , чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 та який перебуває у користування підозрюваного ОСОБА_5 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

У судове засідання прокурор не з`явився, , про дату, час та місце розгляду наведеного клопотання був повідомлений належним чином, причини не явки не повідомив.

Підозрюваний ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не прибув. Однак слід урахувати, що захисником ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 подано заяву про розгляд клопотання за їх відсутності.

Власник майна ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не прибув. Однак слід урахувати, що представник власника майна ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_7 подано заяву про розгляд клопотання за їх відсутності. Одночасно з цим, заперечували щодо задоволення клопотання.

У зв`язку з чим, слідча суддя дійшла висновку про можливість розгляду клопотання за відсутності учасників, які були належним чином повідомлені та не прибули за викликом суду.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, заперечення представника власника майна та власника майна, слідча суддя встановила таке.

Так, ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 06.05.2025, задоволено клопотання про надання дозволу на проведення обшуку легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN, моделі PASSAT, VIN-номер НОМЕР_1 , чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 5, власником якого є ОСОБА_4 та який перебуває у користування підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.

28 квітня 2025 року проведено обшук легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN, моделі PASSAT, VIN-номер НОМЕР_1 , чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», у районі будинку № 5, під час якого вилучено: 3 згортки із кристалоподібною речовиною білого кольору, 3 згортки із кристалоподібною речовиною білого кольору, 3 згортки із кристалоподібною речовиною білого кольору, 3 згортки із кристалоподібною речовиною білого кольору, 3 згортки із кристалоподібною речовиною білого кольору, 47 згортків із кристалоподібною речовиною білого кольору, 48 згортків із кристалоподібною речовиною білого кольору, 17 згортків із кристалоподібною речовиною білого кольору, 7 згортків із кристалоподібною речовиною білого кольору, 12 згортків із кристалоподібною речовиною білого кольору, телефон Redmi чорного кольору із чохлом, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіля марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT VIN-номер НОМЕР_1 чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , ключі від автомобіля марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT VIN-номер НОМЕР_1 чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT VIN-номер НОМЕР_1 чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , сумку чорного кольору, два договори оренди.

Як вбачається з постанов слідчого від 29.04.2025, майно, яке було вилучене 28.04.2025 під час обшуку наведеного автомобіля, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні за № 0001134 від 28.04.2025.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому п. 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

У випадку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів .

Водночас, матеріали подані в обґрунтування поданого клопотання не можуть слугувати достатньою підставою для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки прокурор має довести слідчому судді підставу, мету та обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.

Разом з цим, з наявних у суду матеріалів, якими прокурор обґрунтовує необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно не убачаються підстав вважати, що майно, вилучене під час обшуку має ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема було предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, здобуте внаслідок вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 301 КК України.

Винесення постанови про визнання вилученого майна речовими доказами після попереднього огляду майна органом досудового розслідування, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки наявність вказаних постанов не звільняє прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України . Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Як видно з поданого клопотання, арешт на легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT VIN-номер НОМЕР_1 чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , слід накласти із метою забезпечення збереження його як речового доказу, у розумінні ст. 98 КПК України.

Однак, у супереч вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, клопотання прокурора не містить відомостей про те, чому вказаний транспортний засіб є речовим доказом, чи міг він зберегти на собі сліди або міститити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а лише покликання на таку підставу без належного обґрунтування не може слугувати беззаперечною умовою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як то арешт майна.

Крім того, встановлено що власником зазначеного вище автомобіля є ОСОБА_4 , який у кримінальному провадженні за № 0001134 від 28.04.2025 немає статусу підозрюваного чи обвинувачуваного, а отже є третьою особою.

Також, у клопотанні відсутні докази які б підтверджували те, що зазначений автомобіль може підлягати спеціальній конфіскації згідно з ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Так, згідно п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

З урахуванням наведеного, слідча суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності, як арешт майна, а тому не знаходить підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно.

На підставі викладеного, керуючись ст. 132, 170, 172, 173, 175, 372 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання прокуратура про арешт майна - відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 14 липня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1