Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/270/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 390/1889/23 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 125 (106) Д ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000236 від 13.09.2023 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровограда, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт.

Ухвалено про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 та стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_9 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Захисник вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам цієї справи, вирок суду на його думку є незаконний та необґрунтований і такий, що ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема зазначає про те, що в основу вироку покладені неправдиві показаннями потерпілої ОСОБА_7 , її чоловіка ОСОБА_11 та суперечливі показання свідка ОСОБА_12 та поліцейського офіцера громади ОСОБА_13 , які взагалі були відсутні під час конфлікту та є зацікавленими особами.

Окрім того вказує, що у висновку експерта № 803 від 13.09.2023 року не міститься висновку про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 та точного часу щодо їх утворення, а в протоколі огляду місця події від 13.09.2023 року зазначаючи про виявлені плями червоного кольору не було призначено експертне дослідження щодо їх приналежності.

Також зазначає, що під час конфлікту, саме ОСОБА_7 почала першою наносити обвинуваченій ОСОБА_9 тілесні ушкодження в область голови.

Крім того, адвокат вказує, що в порушення ст. 102 КПК України висновок експерта № 803 від 13.09.2023 року складений з грубим порушенням вимог щодо змісту висновку експерта, оскільки експертиза проведена одним експертом, а висновок підписаний іншим, у зв`язку з чим на думку захисника отримано з порушенням порядку, встановленого кримінально процесуальним законом, а тому посилання в вироку на нього як на доказ є незаконним та необґрунтованим.

З посиланням на презумпцію невинуватості адвокат стверджує, що відповідно до положень ст. 284 КПК України, недоведеність вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів є наслідком скасування незаконного та необґрунтованого вироку суду першої інстанції та закриття апеляційним судом кримінального провадження.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винуватою та засуджено за умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень при слідуючих обставинах.

Так, 12.09.2023 близько 19:00 год. ОСОБА_9 перебуваючи на сусідніх земельних ділянках, які розташовані на території її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_7 , де під час спілкування між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано нанесла потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження в область обличчя та шиї. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_9 спричинила ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді подряпин у ділянці вилиці справа, в ділянці крила носа справа, передній поверхні шиї, садна по тильній поверхні правої кисті, в ділянці 5 пальця, які згідно висновку експерта № 803 від 13.09.2023 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження з підстав недоведеності вчинення ОСОБА_9 кримінального проступку, в якому вона обвинувачується ( п.1 та 2 ч.1 ст. 373 КПК України) колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Частиною 1 ст. 125 КК України передбачена відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Об`єктивна сторона цього злочину включає суспільно небезпечне протиправне діяння (дію чи бездіяльність) злочинний наслідок у вигляді легкого тілесного ушкодження та причинний зв`язок між діянням і наслідком.

До легкого тілесного ушкодження належить таке, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).

Суб`єктом злочину є осудна особа, яка досягла 16-річного віку.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченої ОСОБА_9 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст. 125 КК України, яка в процесі сварки, умисно, з неприязні почала наносити тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 по обличчю та шиї, а після цього схопила за волосся та футболку, внаслідок чого обоє впали і ОСОБА_9 продовжила наносити подряпини потерпілій, в результаті чого ОСОБА_7 були спричиненні легкі тілесні ушкодження у виді подряпин та саден - є правильною.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні письмових доказів, у тому числі: протокол огляду місця події, протокол проведеного з потерпілою ОСОБА_7 слідчого експерименту, висновки експерта, показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 в судовому засіданні, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_9 на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Зокрема суд зазначив про те, що не заважаючи на невизнання, вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України повністю підтверджується даними:

- висновку експерта № 803 від 13.09.2023, яким встановлено, що у ОСОБА_7 наявні тілесні ушкодження у вигляді подряпин в ділянці вилиці зправа, в ділянці крила носа справа, передній поверхні шиї, садна по тильній поверхні правої кисті в ділянці 5 пальця.

Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею. Зазначені тілесні ушкодження утворилися орієнтовно в період до однієї доби до моменту огляду. (а.п.105);

- протоколу огляду місця події від 13.09.2023, під час якого оглянуто надані потерпілою ОСОБА_7 жіночу футболку з написом на комірці Doroty Pernins,синього кольору, з білими вставками в рукавах та знизу. На вказаній футболці мається розрив по шву з правої сторони. Також оглянуто білі шорти з написом на внутрішній стороні Nike, на яких біля правої кишені виявлені плями червоного кольору, можливо сліди РБК. (а.п.106-110);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 20.09.2023, за участю потерпілої ОСОБА_7 та понятих, під час якого ОСОБА_7 показала, як 12.09.2024 близько 19.00 год. перебувала на городі за місцем свого проживання та до неї прийшла сусідка ОСОБА_15 та почала ламати стовпчики та ОСОБА_7 кинулася до неї та почалася штовханина, в ході якої ОСОБА_9 схопила потерпілу однією рукою за футболку, а іншою за волосся, а потерпіла відбилася від неї. Також під час сутички ОСОБА_9 хаотично наносила удари по обличчю та тулубу потерпілої, а саме нігтями царапала ніс та плечі, хапала та здавлювала руки. Під час сутички вони обоє впали на землю та продовжували шарпати та бити одна одну. Після чого їх розборонив чоловік ОСОБА_7 (а.п.111-115);

- висновку експерта № 843/803 від 25.09.2023, згідно якого механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечить механізму утворення, на який вказала потерпіла у протоколі проведення слідчого експерименту за її участю 20.09.2023 року.(а.п.117);

- довідки заступника генерального КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», відповідно до якої 12.09.2023 о 21.11 год. від ОСОБА_7 на лінію «103» зареєстроване звернення - привід «Високий тиск». (а.п.127);

- результатів огляду сімейного лікаря № 3850323 від 13.09.2023 року, згідно якої ОСОБА_7 13.09.2023 звернулася до лікаря зі скаргами на головний біль, запаморочення, нудота, загальна слабкість, шум у вухах. (а.п.129);

- довідки Великосеверинівськї лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 1169 від 29.09.2023, згідно якої ОСОБА_7 13.09.2023 року була оглянута лікарем, отримала невідкладну медичну допомогу та була направлена до інших спеціалістів на обстеження та корекції лікування. (а.п.133);

- фотографій на оптичному носії, які долучені стороною потерпілої, на яких зображено потерпіла, у якої подряпаний ніс, порвана футболка та шорти заляпані речовиною, схожою на кров. (а.п. 206).

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, вказав, що показання потерпілої ОСОБА_7 є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , а також з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі висновками експертів та результатами слідчих експериментів, які відповідають первинним поясненням, характером виявлених та механізмом утворення тілесних ушкоджень і, по суті спростовують доводи ОСОБА_9 про її непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .

Зокрема суд, мотивуючи своє рішення вказав про те, що критично оцінює позицію обвинуваченої ОСОБА_9 щодо її непричетності і розцінює це як спосіб захисту та спробу уникнути від кримінальної відповідальності.

Так, обвинувачена ОСОБА_9 стверджує, що вона не наносила тілесних ушкоджень потерпілій, а навпаки ОСОБА_7 нанесла їй тілесні ушкодження. В той же час, свідок ОСОБА_11 , стверджує, що бачив, як обвинувачена в ході конфлікту із потерпілою, наносила їй удари в область обличчя та шиї. Експертом встановлено наявність тілесних ушкоджень у вигляді подряпин на обличчі та шиї та саден у потерпілої на руці. Однак будь-яких доказів стосовно того, що ОСОБА_9 зверталася до поліції та до судового медичного експерта з приводу заподіяння їй тілесних ушкоджень і їх фіксація компетентними органами матеріали кримінального провадження не містять.

Підсумовуючи свої висновки суд зазначив про те, що показання потерпілої ОСОБА_7 про заподіяння ОСОБА_9 їй тілесних ушкоджень, їх характер та локалізацію протягом всього часу досудового та судового слідства були незмінними, потерпіла однозначно вказувала на тілесні ушкодження в області обличчя та шиї.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Судом встановлено і ніким з учасників судового провадження не оспорюється, що 12 вересня 2023 року, приблизно о 19.00 год. на земельній ділянці, яка розташована на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 між обвинуваченою ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_7 виник конфлікт.

Сварка між ним виникла під час встановлення паркану на межі земельних ділянок ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

З показань потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні вбачається, що обвинувачена ОСОБА_9 є її сусідкою. Конфлікт з приводу меж земельної ділянки у неї з ОСОБА_9 триває близько 3-4 років. 12.09.2023 вона разом з чоловіком ОСОБА_11 встановлювала паркан між своєю земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_9 . Близько 15.00 год вийшли на город та почали встановлювати стовпчики, а ОСОБА_9 прибігла на город та почала виривати стовпчики та вирівнювальний шпагат. Вона викликала поліцію та поліцейський офіцер громади задокументував цей факт. Після того, як поліцейський поїхав, близько 19.00 год, коли її чоловік пішов у двір, біля неї зненацька з`явилася ОСОБА_9 та почала виривати стовпчики, а ОСОБА_16 перешкоджала обвинуваченій руйнувати майно. ОСОБА_9 почала наносити їй удари (не менше 4) долонями по обличчю та верхній частині тіла, а вона захищалася. Потім ОСОБА_9 повалила її на землю, сіла на неї зверху та продовжила наносити удари, вона покликала чоловіка на допомогу. Чоловік прибіг з двору та зняв обвинувачену з неї і потім потерпіла пішла у двір. Після конфлікту у неї була пошкоджена футболка та шорти, подряпини на лиці та садна. Надалі викликала поліцію та наступного дня проходила судово - медичну експертизу, була на консультації у сімейного лікаря, оскільки від конфлікту з обвинуваченою у неї з`явився стрес та погіршився стан здоров`я. Крім того, ввечері в день конфлікту вона викликала швидку допомогу. Також потерпіла зазначила, що з іншими сусідами обвинувачена також свариться з приводу меж земельної ділянки. Конфлікт між нею та ОСОБА_9 бачила мама останньої та сусіди з іншої земельної ділянки. Свою позовну заяву про стягнення матеріальної та моральної шкоди підтримала в повному обсязі. Матеріальну шкоду обґрунтувала тим, що на 1000 грн можна купити нову футболку та шорти, а моральну шкоду психологічним потрясінням та погіршенням стану здоров`я.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що потерпіла є його дружиною. 12.09.2023 в другій половині дня він з дружиною встановлював огорожу, але обвинувачена заважала та вони викликали поліцію. Після надання поліцейському пояснень останній поїхав, а він пішов до двору. Перебуваючи в дворі з відстані близько 50 м він почув, що дружина кличе на допомогу, повернувши голову, він побачив, що дружина лежить на землі, а ОСОБА_9 сиділа на колінах зверху дружину, била та тягала дружину за волосся. Поки він біг до них ОСОБА_9 нанесла дружні близько 9-10 ударів. Підбігши до них, він почав відтягувати ОСОБА_9 від дружини. Після конфлікту у дружини піднявся тиск та вона скаржилася на головний біль, за рекомендацією служби «103» знизили тиск. Також на дружині була порвана футболка та на шортах була кров.

Згідно показань свідка ОСОБА_13 , восени 2023 отримав повідомлення, що ОСОБА_9 перешкоджає ОСОБА_7 в установці паркану та він приїхав на виклик. Після того, як він відпрацював виклик та поїхав по службовим справам, зі службового планшету надійшов виклик від ОСОБА_9 . Також на особистий телефон зателефонувала ОСОБА_7 та повідомила, що ОСОБА_9 нанесла їй тілесні ушкодження. По приїзду на місце події він побачив на обличчі ОСОБА_7 подряпини на носі та на шортах у ОСОБА_7 були плями бурого кольору схожі на кров, і нібито була розірвана футболка. ОСОБА_7 повідомила йому, що тілесні ушкодження їй нанесла ОСОБА_9 .

З показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що він є старостою Оситнязького старостинського округу Великосеверинівської сільської ради та знає обвинувачену та потерпілу як мешканців с. Оситняжка. Близько року тому він був свідком від влади під час фіксації меж земельної ділянки ОСОБА_9 або ОСОБА_7 ОСОБА_9 під час встановлення меж висловлювалася неадекватно та перешкоджала встановленню цих меж, а саме відпихала ногою межовий знак. Під час конфлікту у вересні 2023 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 присутній не був.

Обвинувачена ОСОБА_9 ствердивши факт конфлікту із потерпілою ОСОБА_7 , який супроводжувався нанесенням ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , під час апеляційного розгляду зазначила, що потерпіла сама почала сварку в ході якої наносила їй тілесні ушкодження в область голови.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілої ОСОБА_7 про те, що тілесні ушкодження їй умисно заподіяв обвинувачена ОСОБА_9 є логічними, послідовними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , протоколом проведення 20.09.2023 року слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_7 послідовно відтворила обставини конфлікту між нею та обвинуваченою ОСОБА_9 , висновком судового експерта №803 від 13.09.2023 року та 843/803 від 25.09.2023 року, згідно з яким у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження, у вигляді подряпин на обличчі та шиї, саден по тильній поверхні правої кисті. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Утворилися від дії предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею. Не суперечить механізму утворення за обставин, викладених в слідчому експерименті з ОСОБА_7 .

Отже, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд правильно вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченої ОСОБА_9 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, діяння обвинуваченої ОСОБА_9 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позиція ОСОБА_9 щодо непричетності до злочину, на думку суду, свідчить про намагання обвинуваченої уникнути відповідальності за вчинене.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_9 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, недостовірності даних висновку експерта та протоколу огляду місця події, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

У даному кримінальному провадженні показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти потерпілій та свідкам, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

По суті, свідок ОСОБА_11 був очевидцем подій, які відбувались на земельній ділянці на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , бачив як обвинувачена ОСОБА_9 наносила удари потерпілій ОСОБА_11 в область голови та шиї.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також підтвердили в суді факт з`ясування стосунків між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з приводу меж земельних ділянок.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 першою почала наносити тілесні ушкодження, колегії суддів вважає безпідставними, оскільки як правильно зазначив місцевий суд у мотивувальній частині вироку, правдивість показань потерпілої ОСОБА_7 підтверджується, у тому числі фактом її звернення до правоохоронних органів одразу ж після подій та результатами її огляду експертом через незначний проміжок часу.

При цьому, як зазначено вище показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є логічними, послідовними щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій обвинуваченою в область обличчя та шиї протягом усього провадження, у тому числі під час слідчих експериментів, вони узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обгрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку та по суті спростовують версію ОСОБА_9 щодо її непричетності до злочину.

При таких беззаперечних доказах, колегія суддів вважає неприйнятними доводи адвоката ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_9 не наносила потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження, які по суті спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями потерпілої та свідків, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Стосовно доводів захисникаадвоката ОСОБА_10 щодо порушення вимог щодо змісту висновку експерта № 803 від 13.09.2023 року, у зв`язку з чим він є неналежним доказом та не міг бути використаний судом першої інстанції в якості доказу у кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що проведений у кримінальному провадженні висновок судової експертизи складений судовим експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність ст. 384, 385 КК України. Зазначений висновок експерта не викликає сумнівів щодо достовірності його результатів, тому суд першої інстанції визнав його належним і допустимим доказом, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено. Під час проведення експертизи були додержані всі вимоги закону, дотримані права учасників процесу, а сам висновок експерта достатньо мотивований. Проаналізувавши зміст висновку експерта та співставивши його з показаннями потерпілої, свідків та з фактичними даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про його належність, допустимість та достовірність.

Колегія суддів розцінює позицію ОСОБА_9 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що його вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Перевіряючи в апеляційному порядку доводи сторони захисту про необ`єктивність суду у дослідженні доказів, яким за висновком захисників дана неправильна оцінка, то колегія суддів зазначає, що згідно ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачена ОСОБА_9 на всіх етапах досудового розслідування та судового розгляду була вільною і не обмеженою ні в часі, ні в умовах реалізації своїх процесуальних прав.

Колегія суддів апеляційного суду, неупереджено, виключно в межах своїх повноважень, відповідно до свідомого розуміння права та незалежно від стороннього впливу з будь-якої сторони, з дотриманням процедури апеляційного розгляду кримінальних проваджень, в повній мірі надала всім учасникам, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, право та можливість надати пояснення, представити додаткові докази, спростувати доводи іншої сторони та довести переконливість своїх вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла однозначного висновку, що доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинами цієї справи, недостатність доказів, їх неправильну оцінку не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Отже, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 , колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 420, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000236 від 13.09.2023 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст. 125 КК України без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4