КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 6 ст. 111-1, ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 146 КК України, строком на 60 діб, тобто до 19 червня 2025 року включно,

за участю сторін кримінального провадження:

захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ за допомогою власних технічних засобів EasyCon),

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ із Державної установи «Київський слідчий ізолятор»),

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 6 ст. 111-1, ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 146 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 19 червня 2025 року включно.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, зокрема тим, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховування від органів суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на недопитаних потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

Суд дійшов висновку про відсутність на даний час достатніх даних, які б свідчили про зміну обставин, які були підставами для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу та продовження строку його дії або про припинення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені судом раніше.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року в частині задоволення клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою із застосуванням електронних засобів контролю та визначенням ряду обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а тому підлягає до скасування.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на те, що клопотання прокурора не містить належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник, посилаючись на практику ЄСПЛ, вказує на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, на утриманні має неповнолітніх дітей та батьків, а кордони України закриті для чоловіків мобілізаційного віку, відтак ризик переховування від органу досудового розслідування відсутній.

Щодо відсутності ризиків передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то апелянт звертає увагу на те, що вказані ризики існують лише на початкових стадіях процесу.

Також апелянт не погоджується з існуванням ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор у своєму клопотанні не навів аргументів на існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

ОСОБА_6 не має на меті ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати кримінальному провадженню або продовжувати злочинну діяльність, а тому застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Окрім того, захисник зазначає про те, що клопотання прокурора не містить обґрунтування визначення розміру альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу у виді застави.

Таким чином, захисник зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Зважаючи, що стороною обвинувачення не було доведено жодного із ризиків, то на думку захисника застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Зокрема, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Доводи захисника про те, що прокурором не подано жодного доказу, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, є безпідставними.

Так, прокурор у клопотанні, посилаючись на існування ризику переховування від суду зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що є найбільш суспільно-небезпечним посяганням, тривале перебування обвинуваченого на тимчасово-окупованій території України, а також наявністю у нього паспорту для виїзду закордон.

Доводи апеляції захисника про те, що судом не враховано те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітніх дітей та батьків, а кордони України закриті для чоловіків мобілізаційного віку, не можуть бути взятими до уваги, оскільки такі обставини не нівелюють ризику переховування обвинуваченого від суду.

Що стосується ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, прокурор у своєму клопотанні зазначив, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може перешкоджати судовому розгляду, спотворюючи речові докази та іншим чином з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Також ОСОБА_6 обвинувачується у декількох епізодах злочинної діяльності, а тому перебуваючи на волі, може продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, прокурором наведені обставини, які на думку сторони обвинувачення, унеможливлюють застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Що стосується ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, то оцінюючи наявність вказаного ризику, суд врахував конкретні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та, виходячи з тяжкості злочинів, вчинення яких інкримінується обвинуваченому, а також зважаючи на стадію судового розгляду, коли свідки ще не допитані в судовому засіданні, ризик незаконного впливу на свідків продовжує існувати.

Посилання захисника на те, що стороною обвинувачення не надано жодного обґрунтування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти наведеним в клопотанні ризикам є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурор посилаючись на положення ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437 - 442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Щодо доводів апеляції захисника про необґрунтованість не визначення розміру застави обвинуваченому, то вони також є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановлені: ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Суд, розглянувши клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, врахував доводи прокурора та вважав за необхідне не визначати розмір застави при постановленні ухвали про продовження для ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 6 ст. 111-1, ч. 7 ст. 111-1 КК України, під час дії воєнного стану.

На думку колегії суддів, судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу обвинуваченого в сукупності, та зроблено вмотивований висновок про те, що на даний час немає достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

Посилання апелянта щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт є безпідставними, оскільки суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого та навів мотиви, з яких прийняв таке судове рішення.

Наявні в розпорядженні апеляційного суду матеріали не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці обвинуваченого ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 6 ст. 111-1, ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 146 КК України, строком на 60 діб, тобто до 19 червня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 757/12065/25

Провадження № 11-кп/824/4066/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач ОСОБА_1