ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

м. Київ

справа № 947/4452/24

провадження № 51-242км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року, постановлені стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Судовий розгляд здійснювався в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Згідно з вироком 14 грудня 2023 року ОСОБА_6 реалізуючи умисел, направлений на ухилення від мобілізації, перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовився від призову на військову службу за мобілізацією не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, написавши при цьому заяву в довільній формі, в якій відмовляється від проходження військової служби. При цьому, в той же день, ОСОБА_6 було попереджено про кримінальну відповідальність за статтею 336 КК.

24 січня 2024 року об 11 год 30 хв військовозобов`язаному ОСОБА_6 було вручено повістку про необхідність його прибуття до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо укомплектування до команди, яка направляється 25 січня 2024 року о 15 год у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з метою проходження військової служби під час мобілізації, яку ОСОБА_6 отримав, завіривши це особистим підписом.

В подальшому, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації та у зазначені у повістці дату та час, а саме 25 січня 2024 року о 15 год для відбуття військовозобов`язаних, які призиваються за мобілізацією, до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин, не маючи на те законних підстав, умисно не з`явився за викликом та про причини неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив.

Крім того, 30 січня 2024 року об 11 год військовозобов`язаному ОСОБА_6 було вручено повістку про необхідність його прибуття до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо укомплектування до команди, яка направляється 30 січня 2024 року о 17 год у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з метою проходження військової служби під час мобілізації, яку ОСОБА_6 отримав, завіривши це особистим підписом.

В подальшому ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації та у зазначені у повістці дату та час, а саме 30 січня 2024 року о 17 год для відбуття військовозобов`язаних, які призиваються за мобілізацією, до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин, не маючи на те законних підстав, умисно не з`явився за викликом та про причини неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 рокувирок Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року залишено без змін.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги засуджений зазначає про те, що суди попередніх інстанції належним чином не мотивували свого рішення про призначення йому покарання, яке необхідно відбувати реально та безпідставно не застосували до нього положення статті 75 КК.

Судами безпідставно не врахована, зазначена в обвинувальному акті обставина, яка пом`якшує покарання - щире каяття, а також не враховані висновки органу пробації.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження в порядку частини 3 статті 349 КПК, не пересвідчився в розумінні ним наслідків такого розгляду.

Зазначає про те, що під час судового розгляду йому не було надано належної правничої допомоги.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні, навівши конкретні аргументи, просив відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженого, а судові рішення - залишити без зміни.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За правилами статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку. Отже, ухвала апеляційного суду має відповідати вимогам статті 370 КПК.

Крім того, згідно з вимогами статті 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути проаналізовані всі доводи апеляції, на кожен з яких надано вичерпну відповідь, та наведено детальні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду зазначаються підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Наведених вимог закону суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися.

Колегія судів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги засудженого про можливість застосування до нього положень статті 75 КК.

Відповідно до статті 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов'язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом'якшують і обтяжують покарання.

Згідно зі статтею 75 КК, якщо суд, крім визначених у статті випадків, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, висновок органу пробації, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, буде необхідним та достатнім, і досягне мети не лише кари за вчинене, та буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів засудженим.

Колегія суддів апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначила, що звільнення особи, засудженої за статтею 336 КК, від відбування покарання з випробуванням, не зможе забезпечити реалізацію приписів статей 50, 65 КК, оскільки з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні - збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений ОСОБА_6 умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Верховний Суд виходить із того, що положення статті 75 КК підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 цього Кодексу, що вимагає від суду переконливо вмотивувати наявність підстав до висновку про можливість досягнення цілей покарання в конкретному кримінальному провадженні внаслідок звільнення особи від відбування покарання із випробуванням. Питання призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а і виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Свої висновки про неможливість застосування до ОСОБА_6 положень статті 75 КК суди попередніх інстанцій належним чином мотивували.

Крім того, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження доводи касаційної скарги засудженого про нероз`яснення йому наслідків розгляду кримінального провадження в порядку частини 3 статті 349 КПК.

Відповідно до змісту вироку та технічного запису судових засідань суду першої інстанції, в ході судового розгляду ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину за обставин, які викладені в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_6 визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не оспорював його обставини, сторона обвинувачення також не оспорювала обставини, викладені в обвинувальному акті, кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто на підставі частини 3 статті 349 КПК.

Технічний запис судового засідання від 06 березня 2024 року підтверджує дотримання судом приписів частини 3 статті 349 КПК, а саме з`ясування судом чи правильно ОСОБА_6 розуміє зміст обставин, які визнали недоцільним досліджувати, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційної скарги засудженого щодо незабезпечення його належною правничою допомогою.

Стаття 52 КПК закріплює випадки, коли участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК, не вимагає обов`язкової участі захисника, але відповідно до статті 20 КПК підозрюваний та обвинувачений на будь якій стадії кримінального провадження можуть залучати захисника. Однак таким правом ОСОБА_6 не скористався.

Як убачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, наявного в матеріалах кримінального провадження, під час досудового розслідування ОСОБА_7 роз`яснювалось його право на захист, від якого він відмовився (протокол роз`яснення права на захист підозрюваного від 31 січня 2024 року та протокол відмови підозрюваного від захисника від 31 січня 2024 року (т. 1, а. п. 10).

Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також і у суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 вручалась пам`ятка про його процесуальні права і з`ясовувалось судами бажання ОСОБА_6 користуватись послугами захисника, на що він повідомляв, що буде представляти себе самостійно, що підтверджується технічними записами судових засідань від 01 та 06 березня 2024 року в суді першої інстанції та від 15 жовтня 2024 року в суді апеляційної інстанції.

Стосовно доводів касаційної скарги щодо неврахування висновків органу пробації та щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 314-1 КПК з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

У кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 органом з питань пробації на підставі ухвали судді була складена досудова доповідь (т. 1, а. п. 24, а. п. 43 - 47).

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував її висновки, що випливає з вироку суду, проте, питання щодо міри покарання для суду має рекомендаційний характер, виходячи із дискреційних повноважень суду, та не є обов`язковим.

Також, як випливає з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_6 були враховані обставини, які пом`якшують покарання. Оскільки провадження відносно ОСОБА_6 розглядалось в порядку частини 3 статті 349 КПК, то встановлені в обвинувальному акті обставини, в тому числі і які пом`якшують покарання, віднайшли своє відображення у судових рішеннях та були враховані при призначенні покарання.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, є законними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів не встановила підстав для скасування або зміни оскаржених судових рішень, а тому касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

у х в а л и в:

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3