ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0000402 від 18 вересня 2024 року та № 0000468 від 06 листопада 2024 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покровська Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20.08.2024 Павлоградським міськрайонним судом за ст. 390-1 КК України до 1 року пробаційного нагляду,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 390-1 до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 72 КК України невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року у вигляді пробаційного нагляду переведено в обмеження волі з розрахунку день за день. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково, у вигляді 1 місяця обмеження волі приєднано невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року та призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 1 року 1 місяця обмеження волі.

Згідно з обставинами, встановленими судом, за заявою гр. ОСОБА_10 05 липня 2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у цивільній справі № 185/6936/24, провадження №2-о/185/295/24 ухвалено рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав строком на 6 місяців та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_9 перебувати в місці проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 та наближатися до місця проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 на відстань ближче 50 метрів.

Однак, ОСОБА_9 , будучи ознайомленим особисто 05 липня 2024 року із зазначеним вище рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2024 року, нехтуючи обов?язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 02 вересня 2024 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, прийшов до будинку ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , влаштувавши конфлікт з останньою, виражався на її адресу грубою нецензурною лайкою, через що ОСОБА_10 змушена була звертатися до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області за допомогою 02 вересня 2024 року.

Таким чином, ОСОБА_9 , шляхом вчинення умисних дій спрямованих на невиконання заборон, передбачених обмежувальним приписом, викладеним у рішенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2024 року про заборону перебування в місці проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 та наближатися до місця проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 на відстань ближче 50 метрів, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України.

Крім того, обвинувачений 05.11.2024 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, прийшов до дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до будинку ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_10 була не проти. Проте, о 18 годині 30 хвилин того ж дня, перебуваючи в тому ж місці у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 виражався на адресу останньої грубою нецензурною лайкою, бив посуд, намагався вчинити бійку з ОСОБА_10 , на її вимогу покинути приміщення будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9 відмовився, через що ОСОБА_10 змушена була звертатися до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області за допомогою 05 листопада 2024 року.

Таким чином, ОСОБА_9 , шляхом вчинення умисних дій спрямованих на невиконання заборон, передбачених обмежувальним приписом, викладеним у рішенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2024 року про заборону перебування в місці проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 та наближатися до місця проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 на відстань ближче 50 метрів, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок змінити, звільнивши обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування остаточного покарання у виді обмеження волі з випробуванням.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. На переконання захисника, призначаючи обвинуваченому покарання, суд не надав оцінки тим обставинам, що обвинувачений проживав з потерпілою однією сім`ю та у цих відносинах у них народилась дитина. Після розриву сімейних відносин обвинувачений неодноразово вживав заходів для примирення, які іноді були радикальними та після закінчення строку дії обмежувального припису, останній став проживати знову однією сім`єю з потерпілою та їх спільною дитиною. Наведені обставини під час судового розгляду підтвердила потерпіла та просила суд суворо не карати обвинуваченого, проте суд їх залишив поза увагою. При цьому, суд не врахував, що тривала відсутність обвинуваченого може обумовити погіршення відносин.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390-1 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічне правопорушення, має на утриманні дитину, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд врахував визнання обвинуваченим вини та активне сприяння встановленню істини, а в якості таких, які в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують, - вчинення правопорушення стосовно особи, з якою обвинувачений перебував в сімейних відносинах, та стан алкогольного сп`яніння.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього лише шляхом ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку обмеження волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для призначення менш суворого покарання.

Ті обставини, що обвинувачений примирився з потерпілою та остання не наполягала на суворому покаранні, хоча і мають місце, проте підстав для призначення менш суворого покарання суду не дають.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_9 раніше судимий та вчинив аналогічне кримінальне правопорушення в період відбування покарання за попереднє. Поряд із цим, обидва кримінальні правопорушення були вчинені відносно однієї потерпілої, що вказує недієвість покарання у виді пробаційного нагляду, призначеного за попереднім вироком.

На переконання колегії суддів, наведені обставини у сукупності з даним про перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, значно підвищують його суспільну небезпечність та свідчать про неможливість його виправлення за умови призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4