Справа № 283/279/24
Провадження №1-кп/283/56/2025
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі ВКЗ), розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2023 за № 0000068, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Совєтське Совєтського району Автономної Республіки Крим, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

31.07.2023 близько 13 години у ОСОБА_7 , який перебував у службовому кабінеті №22 приміщення Комунального некомерційного підприємства «Малинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Малинської міської ради (далі -КНП «Малинський ЦПМСД» Малинської міської ради), що по вул. 10-ї Окремої гірсько-штурмової бригади, 83, м. Малина Житомирської області, виник злочинний умисел, направлений на скоєння хуліганства із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 у присутності медичної сестри ОСОБА_9 та відвідувачки ОСОБА_4 , грубо порушуючи громадський порядок і спокій громадян, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, прагнучи показати свою неповагу до існуючих загальноприйнятих правил і норм поведінки у суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, з особливою зухвалістю, безпричинно спровокував словесний конфлікт з лікарем ОСОБА_5 , ображаючи її нецензурною лайкою. В подальшому, нехтуючи вимогами лікаря ОСОБА_5 та відвідувачки ОСОБА_4 припинити хуліганські дії, ОСОБА_7 дістав з власної сумки, яку тримав при собі, ніж марки «СОLАМВІА», номер на лезі 2518В, та, тримаючи його у правій руці, наблизився до ОСОБА_4 та наніс їй один удар в область потиличної ділянки голови зліва, заподіявши їй тілесне ушкодження у вигляді забійної рани голови, яке по своїй категорії відноситься до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.

Продовжуючи свої хуліганські дії, побачивши, що лікар ОСОБА_5 намагається втекти із свого службового кабінету, ОСОБА_7 , застосовуючи фізичну силу, з достатньою силою штовхнув лікаря правою рукою у спину, внаслідок чого ОСОБА_5 втратила рівновагу та почала падати на підлогу у коридорі приміщення КНП «Малинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Малинської міської ради. ОСОБА_7 наблизився до неї та наніс один удар ногою в область сідниць, від чого ОСОБА_5 опинилася у іншій частині коридору, поруч з кабінетом №21. ОСОБА_7 знову наблизився до ОСОБА_5 , яка лежала на підлозі, та почергово обома ногами наніс останній 7 ударів, а саме: 1 удар в область обличчя, 3 удари по верхніх кінцівках, 1 удар в ділянку стегна та 2 удари в ділянку тулубу, заподіявши ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді подряпини (садна) та синців обличчя, тулубу, кінцівок, струсу головного мозку, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, крайового перелому крижової кістки з кутовим зміщенням, яке по своїй категорії відноситься до середнього ступеню важкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я.

В процесі вчинення хуліганських дій, ОСОБА_7 тримав у правій руці ніж марки «СОLАМВІА», номер на лезі 2518В, яким, під час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , розмахував у бік сторонніх осіб, які перебували у коридорі приміщення та при цьому погрожував ОСОБА_5 фізичною розправою та вбивством, тобто усвідомлюючи, що потерпіла за вказаних обставин реально сприймає погрозу застосування предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинив активні дії з використання такого предмета, тобто під час вчинення хуліганських дій своїми діями створив реальну загрозу для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_5 .

Злочинні дії ОСОБА_7 намагалася припинити невстановлена досудовим розслідуванням особа, яка штовхнула на ОСОБА_7 речову вішалку, на що останній відволікся. Скориставшись цим, потерпіла ОСОБА_5 підвелася на ноги та шукаючи порятунку від хуліганських дій ОСОБА_7 , побігла до приймальні громадян головного лікаря КНП «Малинського ЦПМСД» Малинської міської ради ОСОБА_10 , де разом з ОСОБА_10 зачинилася у службовому кабінеті.

ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію своїх хуліганських дій, грубо порушуючи порядок у громадському місці, нехтуючи елементарними правилами поведінки, з особливою зухвалістю, наблизився до вхідних дверей приймальні громадян головного лікаря КНП «Малинський ЦПМСД» Малинської міської ради ОСОБА_10 , де кулаками рук, застосовуючи фізичну силу, почав стукати в двері кабінету, при цьому вимагав відчинити двері та вийти лікарю ОСОБА_5 . Внаслідок таких дій ОСОБА_7 було припинено нормальну роботу консультативно-діагностичної поліклініки КНП «Малинський ЦПМСД». Свої тривалі хуліганські дії ОСОБА_7 припинив лише після того, як йому стало відомо про виклик працівників поліції, в результаті чого останній покинув приміщення КНП «Малинський ЦПМСД».

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України, не визнав у повному обсязі. Підтвердив, що дійсно між ним та лікарем ОСОБА_5 відбувся конфлікт, які мав певні наслідки, однак обвинуваченням не перевірено та не конкретизовано, чи був це самозахист з його сторони. Не заперечує, що він своїми діями міг спричинити лікарю ОСОБА_5 лише легкі тілесні ушкодження, однак мотивом нанесення таких тілесних ушкоджень було не хуліганство, а самозахист власної честі, гідності та рухомого майна, на які вчинила посягання лікар, образивши його за ознаками расової, національної та релігійної ідентичності, намагаючись шахрайським способом заволодіти його документами медкартою та листом медогляду, та пошкодивши належні йому документи, які становили для нього цінність, адже давали можливість працювати. Вважає, що його дії були виправданими, оскільки лікар вчинила щодо нього ряд кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 161, 357 КК України. Зауважив, що його ніж не є холодною зброєю, а такого визначення, як «предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень», в діючому законодавстві не передбачено. Щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 зазначив, що умислу на їх нанесення не мав, взагалі не пам`ятає ОСОБА_4 . Пов`язує тілесні ушкодження у ОСОБА_4 з тим, що вони могли виникнути від дій самої потерпілої, яка втрутилась у конфлікт між ним та лікарем, та намагалась захистити собою лікаря. Відтак, жодної підстави для притягнення його до кримінальної відповідальності за інкримінованим обвинуваченням, немає.

Обвинувачений частково погодився на надання показань, зокрема повідомив, що йому зателефонувала медсестра та сказала, що в кабінеті №22 треба внести якийсь запис. 31.07.2023 він прийшов до вказаного кабінету, дочекався своєї черги, зайшов до лікаря, однак вона зневажливо йому повідомила, що медогляду йому не віддасть, бо він шахрай і медогляд пройшов незаконно, вказала, що йому потрібно ще пройти огляд у психіатра. Він намагався забрати свої документи, а лікар різким рухом розірвала їх у його руках. Він вийшов із кабінету, поїхав в центр, купив нові бланки та повернувся назад, до кабінету лікаря, де вимагав відновити порвані документи. В кабінет лікаря він прийшов із сумкою, в якій були 3 чи 4 ножі та кірка, які він носить з метою захисту від собак. Коли лікар відмовилась відновлювати документи, він дістав із сумки ніж, перший, який потрапив в руки. Стояв з ножем на відстані 1,5 м від лікаря. Після цього лікарка підвелась та почала бігати по кабінету, говорити на нього, що він псих і маньяк, штовхнула його у плече, на що він відреагував. Пам`ятає, що в кабінеті були лікар, медсестра та відвідувач. Відвідувач робила йому зауваження, але він не пам`ятає, щоб наносив їй удари. Знає, що ніж тримав у руці, лезом він не наносив ударів, намагався руків`ям, щоб не травмувати, при цьому ножем наносив тілесні ушкодження тільки лікарю, інших осіб не пам`ятає. Також пам`ятає, як наносив удар ногою в обличчя і в плече лікарю, інше не пам`ятає. Після цього лікар підвелася і сказала, що потрібно йти до головного лікаря. Вона пішла туди, двері зачинили. Він також пішов до кабінету головного лікаря, на 3 та 2 поверсі бачив людей, його в кабінет не пустили, хоча він стукав, але ніхто не відчинив. Сказали, що викликали поліцію. Він вирішив, що треба поїхати додому, заспокоїтись і потім звертатись до поліції. Їхав маршруткою, але біля церкви маршрутку зупинила поліція і його затримали. Він не хотів іти, тому до нього застосували кайданки і доставили до відділення поліції. Свої дії вважає виправданими, оскільки це була фактично самооборона на протиправні дії лікаря ОСОБА_5 , яка вчинила відносно нього не лише психологічний тиск, а ряд кримінальних правопорушень, зокрема, принизила його честь та гідність, намагалась викрасти його майно шляхом обману, пошкодила документи, спричинила йому значні економічні втрати, оскільки він три дні проходив медогляд, а медкарта та бланк медогляду є для нього цінним майном, які дозволяють заробляти на життя. Така поведінка лікаря викликала у нього сильні душевні хвилювання. Він був у стані афекту через війну.

Потерпіла ОСОБА_5 надала показання про те, що працює лікарем у КНП «Малинська міська лікарня». 31.07.2023 близько 12 години 30 хвилин до її кабінету зайшов обвинувачений. У його медогляді не було відмітки лікаря психіатра, вона йому про це зауважила, на що він бурхливо зреагував. Довідку про огляд у психіатра не надав, а відразу почав кричати, виривати папери. В цей час вона сиділа за столом, а ОСОБА_7 навалився на неї, вона впала зі стільця під стіл. Медсестра злякалася і вибігла із кабінету. Потім обвинувачений також вийшов. Після події, потерпіла, трохи заспокоївшись, продовжила прийом пацієнтів. Близько 13 години, коли в неї на прийомі була ОСОБА_4 , двері в кабінет різко відчинились, заскочив обвинувачений зі словами: «Уб`ю, уб`ю!», - та із сумки вихватив ніж, лезо якого направив на неї. Вона схопилась зі стільця, почала відходити від нього, намагаючись обійти кругом столів. Потерпіла ОСОБА_4 теж підвелась та намагалась заспокоїти обвинуваченого, натомість він руків`ям ножа завдав їй удар по голові (в потилицю). Коли потерпіла підбігла до дверей, то обвинувачений її штовхнув, від чого вона упала та почала відповзати в коридор. ОСОБА_7 підійшов до неї та ногою, будучи взутим у кросівки, наніс їй один удар у щелепу, потім у грудну клітину, руки, тулуб. При цьому направляв на неї ніж та кричав: «Уб`ю, пішла відновлювати медогляд в кабінет». Потім, коли вона сказала йому, що відновить документи, обвинувачений почав іти назад до неї в кабінет, і в цей момент хтось штовхнув на нього вішалку для одягу, це відвернуло його увагу. Вона підвелася і почала бігти. Спустилась на 2 поверх, там зустріла головного лікаря ЦПМСД ОСОБА_10 , який забрав її до себе в кабінет та замкнув двері. Через декілька хвилин почався сильний стук у двері. ОСОБА_10 сказав через зачинені двері, що викликав поліцію. Через деякий час стук стих. Але вона з колегами продовжували перебувати в зачиненому кабінеті, чекали поки приїде поліція. Потерпіла пояснила, що коли обвинувачений повернувся до її кабінету, то зайшов відразу з погрозами, про медогляд мова не йшла; про відновлення медогляду він почав говорити вже в коридорі, коли наносив їй удари. Пам`ятає, що в коридорі були люди, але після того, як обвинувачений почав кричати та бити її, люди полякалась і почали розбігатись. Після цього ніхто вже не працював, їй особисто головний лікар дозволив піти додому. На певний час робота лікарні була зупинена, бо як працівники, так і відвідувачі були налякані.

Потерпіла ОСОБА_4 надала показання про те, що того дня, в кінці липня 2023 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин вона була у поліклініці біля кабінету №22. Пропустила вперед ОСОБА_7 . Коли він зайшов до кабінету, то почула шум. Тоді обвинувачений був у кабінеті лікаря декілька хвилин. Коли обвинувачений вийшов із кабінету, то в руках тримав «пошматовані» документи, він їх ще більше скомкав, ніби розірвав. Потерпіла зайшла після нього в кабінет, лікар ОСОБА_5 була засмучена. Приблизно через 30 хвилин до кабінету знову прийшов обвинувачений і відразу із сумки дістав ніж «тесак» - великий мисливський ніж, почав ним махати та нецензурно сваритись, вимагав підписати документи. Медсестра відразу втекла, а ОСОБА_11 намагалась обійти поза столами. Потерпіла підвелася зі стільця та почала говорити до обвинуваченого, намагаючись його заспокоїти. В цей час ОСОБА_7 замахнувся і руків`ям ножа вдарив потерпілу в потилицю. Від удару в неї заболіла голова та потемніло в очах. Потім він штовхнув ОСОБА_12 , від чого вона впала та намагалась виповзти в коридор. Далі обвинувачений продовжував наносити лікарю удари, коли та лежала в коридорі на підлозі, при цьому махав ножем. Потерпіла бачила, як обвинувачений наніс ОСОБА_5 удари ногою по обличчю, а потім по тулубу, не менше 6-7 ударів. В якийсь момент молодий чоловік штовхнув на обвинуваченого вішалку, скориставшись цим, ОСОБА_11 втекла. Потерпіла пояснила, що від хвилювання навіть не помітила, що в неї з рани йшла кров. Потім їй надали медичну допомогу та через погане самопочуття вона пішла додому.

Будучи допитаною свідок ОСОБА_9 надала показання про те, що того дня працювала медсестрою з лікарем ОСОБА_5 в кабінеті №22. В день події був звичайний прийом, багато людей. Коли зайшов обвинувачений, вона навіть не звернула увагу, займалась своєю роботою. Але потім ОСОБА_7 почав нецензурно сваритись, виривати у лікаря з рук якісь документи. Свідок злякалась та вибігла з кабінету, хотіла покликати на допомогу, але обвинувачений швидко вийшов із кабінету. Пізніше обвинувачений знову увірвався до кабінету, почав виражатись нецензурно, дістав із сумки предмет, схожий на ніж, точно його не роздивилась. В цей час на прийомі була пацієнтка. Свідок дуже злякалась і вибігла з кабінету. Коли вже була в коридорі, то чула крик жінок, обернувшись, побачила, що ОСОБА_11 лежить на підлозі. Свідок сховалась у іншому кабінеті на цьому ж поверсі. Робота лікарні була зупинена на певний час. Пізніше свідок повернулась до кабінету, то побачила в коридорі перевернуту вішалку, а в кабінеті перекинутий стілець. ОСОБА_7 не є пацієнтом лікаря ОСОБА_5 , чому він прийшов того дня, свідок не знає, бо записаний на прийом не був. При свідкові ніяких документів не рвали.

Свідок ОСОБА_13 надав показання про те, що його дружина - ОСОБА_14 , працювала з лікарем ОСОБА_5 . Того дня дружина йому розповіла, що пацієнт скандалив через те, що ОСОБА_11 відмовилась щось підписати. Потім дружина зателефонувала свідкові та сказала, що обвинувачений знову повернувся і нібито з ножем. Свідок побіг до дружини, піднявся на 3 поверх і побачив, що в коридорі лежала ОСОБА_11 , обличчя в неї було все в крові, а обвинувачений стояв над нею з ножем. Ніж був чорного кольору, великий, мисливського типу. В коридорі було чоловік 10, серед них і жінка, якій обвинувачений спричинив тілесні ушкодження. Свідок запитав у ОСОБА_7 , що сталось, той відповів лайливо, що ОСОБА_11 не хоче підписувати документи. В цей час обвинувачений накинувся на якось чоловіка, міг його зарізати, але той зреагував і штовхнув на обвинуваченого вішалку. Потім ОСОБА_11 сказала, що підпише документи, і обвинувачений щось почав шукати в сумці. В цей момент потерпіла ОСОБА_5 почала втікати. Пізніше свідок бачив, як обвинувачений виходив з лікарні, спочатку з оголеним клинком ножа, а потім на вулиці сховав ножа у чохла. Робота лікарні на певний час була зупинена, бо всі були налякані.

Допитана свідок ОСОБА_15 надала показання про те, що в день події була у лікарні по своїм справам, коли піднялась на 3 поверх, то почула крики і побачила як біжать люди, які їй також казали втікати, бо там чоловік з ножем. Свідок в коридорі побачила як людина б`є іншу людину ногами. Свідок відразу не впізнала лікаря ОСОБА_5 , лише, коли вона підвелась з підлоги, побачила, що в лікаря обличчя і халат в крові. Свідкові не відома причина конфлікту. Після побаченого вона відразу залишила місце події, при цьому у поспіху загубила деякі документи.

Свідок ОСОБА_16 надала показання про те, що 31.07.2023 працювала в лікарні секретарем головного лікаря, кабінет якого та приймальня знаходяться на 2 поверсі. Напередодні обідньої перерви на 3 поверсі, над приймальнею, стало дуже шумно: ніби падали меблі чи щось тяжке, долинали крики жінок, всі повиходили в коридор. Через декілька хвилин прибігла лікар ОСОБА_5 , рукою трималась за підборіддя, яке було у крові, та попросила її сховати, вона була у паніці, казала, що він її вб`є. Також у неї була кров на руках. Зайшли в кабінет, замкнули двері на замок, надали ОСОБА_17 допомогу. ОСОБА_5 розповіла, що виник конфлікт з пацієнтом, він її штовхнув і вдарив. Також сказала, що у того чоловіка ніж. Потім хтось гучно почав стукати в двері і чоловічий голос кричав, щоб відчинили. Намагався виривати двері. Заступник головного лікаря викликала поліцію. Головний лікар спочатку хотів відчинити двері, але свідок та потерпіла почали заперечувати, тому двері не відчиняли, чекали поліцію для з`ясування обставин. Головний лікар через двері повідомив тому чоловіку, що вибивав двері, що викликана поліція. Робота закладу була зупинена щонайменше на півтори години, при цьому всі позачинялись по кабінетах приблизно на 30 хвилин.

Допитана свідок ОСОБА_18 надала показання про те, що працює лікарем-стоматологом, її кабінет знаходиться поруч з кабінетом лікаря ОСОБА_5 . Через те, що в той час у лікарні відбувався ремонт, а також часто відвідувачі шумлять у черзі, вона не звернула уваги на те, що відбувалось. Свідок запам`ятала, що в той день до її кабінету зайшла жінка старшого віку і попросила дозволу помити руки. Свідок помітила, що в жінки на голові була кров, тому порадила їй звернутись на перев`язку, вийшла з нею в коридор, а там якийсь чоловік голосно кричав через якісь документи. Побачила, як ОСОБА_5 побігла, спиною до свідка. Свідок, не розуміючи, що відбувається, повернулася до власного кабінету. Про подію дізналась від медперсоналу.

Свідок ОСОБА_10 надав показання про те, що є головним лікарем КНП «Малинський ЦПМСД». Його кабінет розміщений на 2 поверсі поліклініки. Над його кабінетом, на 3 поверсі знаходиться кабінет лікаря-онколога ОСОБА_5 . Свідок почув рух меблів, стук, крики. У приймальню зайшла заступник та повідомила, що у ОСОБА_19 хтось поводиться агресивно та гониться на нею. Через декілька хвилин забігла ОСОБА_5 . У неї було закривавлене обличчя, на голові рана. Замкнули двері. Заступник написала у групу в месенджері, щоб всі позамикали двері. Через декілька хвилин чоловік почав стукати у двері, погрожувати, голос у нього був агресивний. Свідок застерігав ту особу, що така поведінка загрожує здоров`ю та життю людей, нормальній роботі закладу, але чоловік продовжував стукати і кричати ще хвилин з 10. Свідок особисто ОСОБА_7 в день події не бачив, але по голосу може точно вказати, що саме він кричав та погрожував. Потім свідок пригрозив, що викликав поліцію. Після цього стук припинився. Свідок через деякий час (орієнтовно через 40 хвилин) вийшов у коридор. Потім приїхала поліція. Свідок зазначив, що робота підпорядкованого йому закладу була паралізована щонайменше на 1 годину, бо у обвинуваченого був ніж, а також пакет, в якому могло бути що завгодно. Повноцінно роботу відновили після 14 години. Не виключає, що і робота Малинської міської лікарні також була порушена через дії обвинуваченого, оскільки обидві медустанови знаходяться в одному приміщенні.

Свідок ОСОБА_20 надала показання про те, що є заступником директора з начальної роботи Малинського фахового коледжу. ОСОБА_7 з 2014 року по 01.09.2024 працював у коледжі викладачем. Як викладач, обвинувачений виконував всі свої посадові обов`язки, писав наукові роботи, студенти під його наставництвом займали призові місця. З 2022 року, як почалася війна, поведінка ОСОБА_7 стала дивною: почав сам із собою розмовляти, не допустив методиста на заняття, на педраді викрикував не по темі. Під час роботи у коледжі ОСОБА_7 проживав у гуртожитку. Був випадок, що вибігав із кімнати та погрожував студентам, щоб поводились тихіше, це пояснював виховною метою. Свідкові відомо, що ОСОБА_7 щось нехороше зробив у лікарні, однак деталей не знає.

Судом було досліджено письмові докази, надані стороною обвинувачення, а саме:

-витяг з ЄРДР про вчинення правопорушення за ч.4 ст. 296 КК України; ч.1 ст.122 КК України ( т. 1 а.с. 81-82);

-рапорти інспектора-чергового ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_21 від 31.07.2023 та 01.08.2023 про вчинення правопорушень ОСОБА_22 (т. 1 а.с. 84-85);

-протоколи прийняття заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення від 31.07.2023 (т. 1 а.с. 86-87);

-заяву ОСОБА_23 про кримінальне правопорушення від 03.08.2023 (т. 1 а.с. 97);

-заяву ОСОБА_24 про кримінальне правопорушення від 07.08.2023 (т. 1 а.с. 98-99);

-протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_5 від 02.08.2023 (т. 1 а.с. 100);

-протокол огляду місця події від 31.07.2023 з ілюстративною таблицею, в якому відображено територія вулиці Суворова, 56-а м. Малина, де у Євстаф`єва виявлено та вилучено сумку синього кольору, в якій знаходилися будівельні рукавиці помаранчевого кольору, молоток, ложка, ніж з руків`ям зеленого кольору, ніж з руків`ям «під кістку» мисливського типу, ніж з руків`ям під дерево (т. 1 а.с. 88-94);

-ухвалу слідчого судді від 03.08.2023 про накладення арешту на вилучене під час ОМП майно та змиви з руків`їв ножів (т. 1 а.с. 95-96);

-висновок експерта №133 від 02.08.2023, згідно з яким у ОСОБА_4 , 1950 р.н., наявне тілесне ушкодження у вигляді забійної рани голови, яке по своїй категорії відноситься до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, могло виникнути від одноразової дії твердого тупого предмету, можливо за обставин та в термін вказані потерпілою. Дане ушкодження не могло виникнути внаслідок падіння на тверду поверхню. В момент отримання ушкодження вона могла перебувати у вертикальному або близькому до нього положенні (т. 1 а.с. 101);

-висновок експерта №132 від 07.08.2023, згідно з яким у ОСОБА_5 , 1970 р.н., наявні тілесні ушкодження у вигляді садна, синців обличчя, тулубу, кінцівок, струсу головного мозку, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я; крайового перелому крижової кістки з кутовим зміщенням, яке по своїй категорії відноситься до середнього ступеню тяжкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я. Дані ушкодження могли виникнути від дії твердих тупих предметів, що не залишили по собі ідентифікуючих їх ознак, можливо в термін вказаний потерпілою та у фабулі даної станови. Дані ушкодження не могли виникнути внаслідок падіння з положення стоячи на тверду поверхню. Потерпіла в момент отримання тілесних ушкоджень могла перебувати у як вертикальному і близькому до нього положенні, так і в горизонтальному положенні. Потерпілій було спричинено 7 травмуючих дій: 1 в ділянку обличчя, 3 на верхніх кінцівках, 1 в ділянку стегна, 2 в ділянку тулуба (т. 1 а.с. 102-103);

-висновок експерта №СЕ-19/106-23/10002-ХЗ від 07.08.2023, згідно з яким наданий на дослідження ніж з рукояткою «під дерево» з надписом на лезі «GRAND WAY» в чохлі, який вилучений 31.07.2023 під час проведення огляду місця події, за адресою: Житомирська обл., м. Малина, вул. 10 ОГШБ, поблизу буд. №56А, є ножем, який не відноситься до холодної зброї так як його конструкція не відповідає загальним техніко-криміналістичним вимогам, які встановлені для короткоклинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії. Ніж виготовлений промисловим способом торгівельною маркою «GRAND WAY»; довідку про витрати на проведення судової експертизи зброї, відповідно до якої сума за проведену експертизу становить 1434 грн (т. 1 а.с. 105-109).

-висновок експерта №СЕ-19/106-23/10003-ХЗ від 11.08.2023, згідно з яким наданий для дослідження ніж з руків`ям «під кістку», який було виявлено та вилучено 31.07.2023 під час проведення огляду місця події поблизу буд. АДРЕСА_2 , у ОСОБА_7 , є ножем, виготовленим по типу мисливських ножів загального призначення, та в наданому для дослідження вигляді до холодної зброї не відноситься, оскільки не володіє достатніми уражуючими властивостями внаслідок того, що його конструкція не має достатньої для ураження цілі міцності. Ніж виготовлений промисловим способом; довідку про витрати на проведення судової експертизи зброї, відповідно до якої сума за проведену експертизу становить 956 грн (т. 1 а.с. 111-115);

-висновок експерта №СЕ-19/106-23/10005-ХЗ від 11.08.2023, згідно з яким наданий на дослідження ніж з написом на лезі «СОLАМВІА 2518В», який вилучений 31.07.2023 під час проведення огляду місця події, є ножем, виготовленим заводським (промисловим) способом по типу мисливських ножів загального призначення, та в наданому на дослідження вигляді до холодної зброї не відноситься, оскільки не володіє достатніми уражуючими властивостями внаслідок того, що його конструкція не має достатньої для ураження цілі міцності; довідку про витрати на проведення судової експертизи зброї, відповідно до якої сума за проведену експертизу становить 1434 грн (т. 1 а.с. 117-121);

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 30.09.2023, за участю потерпілої ОСОБА_5 , в якому зафіксовано, що потерпіла вказала на предмет - ніж під №2, яким ОСОБА_7 проявив до неї та потерпілої ОСОБА_4 хуліганські дії, який вона впізнала за формою леза, чорним кольором ( т. 1 а.с. 122-126);

-протоколи пред`явлення речей для впізнання від 15.12.2023, за участю потерпілої ОСОБА_4 , під час яких потерпіла вказала на предмет - ніж під №3, яким ОСОБА_7 вчинив протиправні дії (т. 1 а.с. 181-192);

-протокол проведення слідчого експерименту від 27.09.2023 за участю потерпілої ОСОБА_4 , з відеозаписом, під час якого потерпіла на місці події розповіла та показала за допомогою статиста, як саме ОСОБА_7 наніс їй тілесне ушкодження та вчиняв хуліганські дії в кабінеті лікаря ОСОБА_25 та в коридорі медзакладу (т. 1 а.с. 126-129);

-протокол проведення слідчого експерименту від 28.09.2023 за участю потерпілої ОСОБА_5 , з відеозаписом, під час якого потерпіла розповіла та показала, як саме ОСОБА_7 наніс їй та ОСОБА_4 тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 130-133);

-висновок експерта №191 від 09.10.2023, згідно з яким показання потерпілої ОСОБА_5 , надані нею під час проведення слідчого експерименту, відповідають механізму спричинення їй тілесних ушкоджень, як вона вказує, що їй було спричинено травмуючі дії в ділянку голови, рук, тулубу, сідниць та стегна. Показання свідка ОСОБА_4 дані нею під час проведення слідчого експерименту відповідають механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 в тій частині, де вона вказує, що потерплій було спричинено травмуючи дії в ділянку обличчя, тулубу (т. 1 а.с. 145-146);

-висновок експерта №190 від 09.10.2023, згідно з яким показання потерпілої ОСОБА_4 , надані нею під час проведення слідчого експерименту, відповідають механізму спричинення їй тілесних ушкоджень, як вона вказує, що їй було спричинено травмуючу дію в ділянку задньої частини голови (т. 1 а.с. 147);

-наказ №359-к від 31.10.2022 про надання сумісництва ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 148);

-наказ №312 від 02.11.2022 про організацію та проведення медичних оглядів працівників промислових підприємств та закладів певних категорій Малинської міської територіальної громади Коростенського району (т. 1 а.с. 150);

-протокол проведення слідчого експерименту від 20.10.2023 за участю свідка ОСОБА_13 , з відеозаписом, під час якого свідок на місці події відтворив відомі йому обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 151-154);

-протокол огляду місця події від 07.11.2023 з ілюстративною таблицею, під час якого ОСОБА_7 добровільно видав свої пошкоджені медичні документи, а саме: медичну картку огляду, особисту медичну книжку серії 1ААВ №126295; оригінал особистої медичної книжки ОСОБА_7 та медичної карти огляду осіб для визначення спроможності займатися відповідним видом діяльності за станом здоров`я (т. 1 а.с. 171-176);

-висновок судово-психіатричного експерта №24-2024 від 16.01.2024, яким встановлено, що при психіатричному обстеженні ОСОБА_7 тримається зверхньо, егоцентрично, демонстративно, самооцінка завищена, претензійний, схильний до дратівливості. На час вчинення інкримінованих дій та час проведення експертизи виявляє клінічні ознаки змішаного розладу особистості за застрягаючо-збудливим типом, стан декомпенсації (F61.1 МКХ-10). В тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував. Під час вчинення кримінального правопорушення був здатний усвідомлювати свої дії, проте, не здатний повною мірою керувати ними. ОСОБА_7 потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем його перебування (т. 1 а.с. 194-198).

Враховуючи повне невизнання своєї вини обвинуваченим, а також позицію захисника обвинуваченого щодо не доведення стороною обвинувачення того, що кримінальне правопорушення вчинене з хуліганських мотивів, суд вважає за необхідне здійснити детальний аналіз досліджених доказів у контексті пред`явленого обвинувачення.

Обвинувачений під час судового розгляду наполягав, що його дії слід кваліфікувати як самозахист власної честі та гідності, рухомого майна від протиправних дій зі сторони лікаря ОСОБА_5 .

Згідно зі ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Судом з дослідженої сукупності доказів не встановленого жодних фактичних даних, які б давали підстави суду для перевірки дій обвинуваченого за ознакою необхідної оборони, оскільки ні з показань обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, ні з письмових доказів об`єктивно не встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 або будь яка інша особа вчиняла суспільно небезпечне посягання на життя, здоров`я чи інший охоронюваний інтерес обвинуваченого в такій мірі, що його дії були необхідними для відвернення такого посягання.

Норми, передбачені ч. 1 ст. 296 КК України, хуліганство (основний склад злочину) та ч. 4 цієї самої статті, з-поміж інших ознак, хуліганство, вчинене із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень (кваліфікований склад злочину), визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, і водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у повазі та ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Як встановлено судом та не заперечується стороною захисту, подія правопорушення мала місце як в службовому кабінеті лікаря-онколога, так і в коридорі приміщення КНП «Малинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Малинської міської ради, в робочий час, в присутності відвідувачів та працівників медустанови.

При хуліганстві посягання здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу. Хуліганські дії, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях. Хуліганські дії можуть супроводжуватися ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей певних предметів і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно.Разом із тим, надавати правильну кримінально-правову оцінку хуліганству та відмежовувати його від інших кримінально караних діянь належить, зокрема, за об`єктом злочину і такою ознакою суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Особливість мотиву хуліганства (явна неповага до суспільства) полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки.

У контексті зазначеного слід послатися й на роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Явною неповагою до суспільства, представники якого стали вимушеними спостерігачами за поведінкою обвинуваченого, є така поведінка обвинуваченого, яка викликала у них порушення спокою, страх, обурення та поклик втрутитися в ситуацію для припинення протиправних дій, які за своїм ступенем були грубими, а за характером особливо зухвалими.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого відносно потерпілої ОСОБА_5 пов`язані з особистими неприязними стосунками, а відтак хуліганського мотиву у діях ОСОБА_7 не було, а його дії слід кваліфікувати за наслідками, що настали, суд вважає надуманими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 31.07.2023 близько 12 години 30 хвилин в кабінеті №22 поліклініки між лікарем ОСОБА_5 та обвинуваченим виникла суперечка з приводу проходження медичного огляду, під час якого були пошкоджені медичні документи ОСОБА_7 . В той же час обвинувачений самостійно залишив кабінет лікаря і суперечка була припинена.

Повернення обвинуваченого до кабінету лікаря, нецензурна лайка в присутності медсестри та іншого пацієнта, демонстрація та використання ножа у публічному місці для фізичного насильства та погрози його застосування не лише до лікаря, а й до сторонніх осіб, які не були учасниками попередньої суперечки між лікарем та обвинуваченим, є переконливим свідченням того, що в діях ОСОБА_7 наявний хуліганський мотив, оскільки такі його дії були поєднані з очевидним, в тому числі і для самого обвинуваченого, грубим порушенням громадського порядку з явною неповагою до суспільства, бажанням показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб.

Демонстративне побиття ногами потерпілої ОСОБА_5 - жінки, в лежачому положенні, в коридорі лікарні, в присутності сторонніх спостерігачів, які намагалися втрутитися в ситуацію для припинення протиправних дій обвинуваченого, свідчить про наявність саме хуліганського мотиву явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

На підтвердження наявності в діях обвинуваченого хуліганського мотиву свідчать і ті обставини, що між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_4 до моменту події не було жодних взаємовідносин, відтак, особисті неприязні відносини, як мотив його поведінки, виключаються; те, що потерпіла ОСОБА_4 має поважний вік, було очевидним для обвинуваченого, що він підтвердив у судовому засіданні, визнавши наявність обтяжуючої обставини вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку, але, проявивши особливу зухвалість, обвинувачений наніс їй тілесне ушкодження без будь якого приводу.

На ознаку особливої зухвалості вказує і те, що обвинувачений своїми діями порушив нормальну роботу медичного закладу, що підтверджено у судовому засіданні показаннями потерпілих та свідків.

При цьому суд не бере до уваги зауваження захисника про те, що припинення роботи медзакладу мало б бути підтверджено належними письмовими доказами, таким як наказ про простій, тощо.

Так, для кваліфікації хуліганства, вчиненого з особливою зухвалістю, достатнім є встановлення факту порушення нормальної роботи закладу. У даному провадженні встановлено, що робота КНП «Малинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Малинської міської ради не лише була порушена через дії обвинуваченого, а й фактично на певний час (протягом години) було зупинено прийом пацієнтів, оскільки як медичний персонал, так і відвідувачі, які стали очевидцями події, через порушення спокою та страх за власне здоров`я та життя були змушені або сховатися, або залишити приміщення закладу охорони здоров`я, що й було підтверджено свідками під час допиту у судовому засіданні.

Доводи обвинуваченого про те, що ніж, який він тримав у руках під час події, він не використовував для нанесення тілесних ушкоджень і він не є холодною зброєю, не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на правильність кваліфікації його дій, як вчинення хуліганства із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Так, з показань потерпілих та з письмових доказів, які узгоджуються між собою, судом достовірно встановлено, що саме руків`ям ножа обвинувачений завдав удару по голові потерпілої ОСОБА_4 . Факт нанесення удару руків`ям ножа під час надання показань підтвердив і обвинувачений.

Незважаючи на те, що ніж, згідно з висновком експерта, не належить до категорії «холодна зброя», за своїми конструктивними властивостями він має схожість по типу, формі і розмірам з ножами, які є різновидом мисливської холодної зброї (т. 1 а.с. 119). На застосування предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, у діях обвинуваченого вказує і те, що він перед початком діалогу з потерпілою ОСОБА_5 підготував цей предмет для завдання тілесних ушкоджень (вийняв з піхов та сумки, почав демонструвати його), направляв його на потерпілих та сторонніх спостерігачів, демонструючи серйозність своїх намірів. За зовнішнім виглядом та з врахуванням обстановки та обставин події, вказаний предмет сприймався потерпілими та сторонніми спостерігачами як реальна загроза для їх здоров`я та життя.

Судом встановлено, що під час вчинення хуліганства обвинувачений наніс ОСОБА_5 удари ногами, спричинивши потерпілій, крім садна, синців обличчя, тулубу, кінцівок, струсу головного мозку, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я та охоплюються складом злочину, передбаченого, ч. 4 ст. 296 КК України, ще й крайовий перелом крижової кістки з кутовим зміщенням, який по своїй категорії відноситься до середнього ступеню тяжкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я та підлягає самостійній кваліфікації.

Обвинувачений не заперечує спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , однак ставить під сумнів їхню тяжкість, зокрема вказує, що для одужання від отриманих ушкоджень достатньо три доби.

Окремої правової оцінки потребує висновок судово-психіатричної експертизи №24-2024 від 16.01.2024.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Так, згідно з вимогами ст. ст. 18, 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта кримінального правопорушення, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення кримінального правопорушення здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення кримінального правопорушення усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак правопорушення - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Поняття обмеженої осудності включає в себе співвідношення медичного і юридичного критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного розладу, що істотно впливає на свідомість і волю людини; юридичний критерій - у обмеженій (не в повній мірі) здатності особи під час вчинення інкримінованого діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не здатна повною мірою усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння; 2) вольовою - особа не може у повній мірі керувати своїми діями (бездіяльністю).

З висновку судово-психіатричної експертизи №24-2024 від 16.01.2024 судом встановлено, що на час вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, він виявляв клінічні ознаки змішаного розладу особистості за застрягаючо-збудливим типом, стан декомпенсації, який хоч і не належить до тяжкого психічного розладу, однак знаходиться в межах патології характеру та відповідає шифру F 61.1 МКХ-10, тобто, наявний медичний критерій обмеженої осудності.

Крім того, судом встановлено також вольову ознаку юридичного критерію обмеженої осудності ОСОБА_7 , оскільки експертами встановлено, що він під час вчинення інкримінованих йому протиправних дій не міг повною мірою керувати ними.

Відповідно до cт. 20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення кримінального правопорушення через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованих йому в даному кримінальному провадженні правопорушень перебував у стані обмеженої осудності, а, відтак, на підставі ч. 1 ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності. Враховуючи дані судово-психіатричної експертизи, доводи обвинуваченого, що він перебував у стані сильного душевного хвилювання чи в стані афекту, суд сприймає як спробу уникнути кримінальної відповідальності.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, повністю доведена, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України.

Також, повністю доведеною є вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , тобто умисного ушкодження (крайового перелому крижової кістки з кутовим зміщенням), яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Судом було досліджено характеризуючі матеріали на обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме:

- копію паспорта та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.06.2022 (т. 1 а.с. 161-162, 166);

- вимогу про судимості, згідно з якою ОСОБА_7 до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався (т. 1 а.с. 156);

- медичний висновок про те, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває та довідку про проходження ОСОБА_7 психіатричного огляду, в тому числі на предмет вживання психоактивних речовин від 25.07.2023, згідно з якою протипоказання для виконання роботи викладачем відсутні (т. 1 а.с. 157, 167);

- витяг з наказу №196-к від 26.08.2014 про прийняття ОСОБА_7 на посаду викладача землевпорядних дисциплін та характеристику Малинського фахового коледжу, згідно з якою ОСОБА_7 прийнятий на роботу до Малинського фахового коледжу 01.09.2014 на посаду викладача. За період роботи в коледжі зарекомендував себе як спеціаліст який має ґрунтовну фахову підготовку, використовує передові технології, постійно працює над покращенням навчально-методичного забезпечення дисциплін які викладає. Під час проживання у гуртожитку коледжу ОСОБА_7 були помічені випадки неврівноваженої, девіантної поведінки, які розглядались на засіданнях комісії з вирішення конфліктних ситуацій Малинського фахового коледжу, циклової комісії землевпорядних дисциплін, комісії з внутрішнього розслідування та профкому коледжу. Заклад освіти тимчасово обмежував контакт ОСОБА_7 зі здобувачами освіти та направив його для проходження медичного огляду. Коледж неодноразово звертався до КНП «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради з проханням, в межах компетенції вжити заходи щодо визначення професійної придатності ОСОБА_7 . У поведінці ОСОБА_7 були помічені випадки перебування його в стані агресії, зухвалості, непередбачуваних дій. На критику реагує гостро, підвищує тон голосу. Неодноразово провокував конфліктні ситуації. Колеги стурбовані його поведінкою та намагаються не контактувати з ним. Товариських відносин у колективі немає, на контакт з колегами не йде. Веде себе відсторонено (т. 1 а.с. 159, 160);

- досудову доповідь, згідно з якою ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства, який полягає у існуванні ймовірності насильницьких дій, спрямованих на вбивство або завдання ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я, - оцінюється як високий; ставлення до правопорушення не усвідомлює серйозності наслідків своїх протиправних дій; виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства (т. 1 а.с. 67-70).

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень нетяжкого та тяжкого насильницьких злочинів, їх суспільну небезпеку, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного.

Відповідно до положень ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 не виявлено.

На доводи обвинуваченого про те, що пом`якшуючими обставинами є його щиро каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, суд зауважує наступне.

Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, як у матеріалах провадження відсутні дані, що обвинувачений намагався відшкодувати збитки потерпілим, так і під час судового провадження з поведінки обвинуваченого не встановлено його щирого розкаяння у вчиненому.

Активне сприяння розкриттю злочину, як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність, видача знарядь і засобів вчинення злочину; при цьому визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину. Під час судового провадження не встановлено обставин, які б свідчили про активну позицію ОСОБА_7 щодо сприяння у розкритті інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Поведінка обвинуваченого під час судового розгляду та його позиція щодо вчиненого свідчать про те, що він не зробив критичної оцінки своїх дій, а, відповідно, і належних для себе висновків, які б могли бути запорукою того, що його виправлення можливе без застосування ізоляції та примусу. Натомість дані про особу обвинуваченого у взаємозв`язку з відсутністю критичного ставлення обвинуваченого до вчинених дій, свідчать про те, що для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень, а також для недопущення формування у обвинуваченого почуття безкарності, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі. Остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування відносно ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, оскільки, враховує, що ОСОБА_7 , згідно з доповіддю органу пробації, становить високий ризик для суспільства, а також приймає до уваги висновок судово-психіатричної експертизи №24-2024 16.01.2024. А тому, на думку суду, досягнення мети покарання, що визначена у ч. 2 ст. 65 КК України, може бути лише під час реального відбування ОСОБА_7 покарання в умовах ізоляції його від суспільства.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №24-2024 від 16.01.2024 ОСОБА_7 по своєму психічному стану потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначено, що надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду; така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ.

На підставі викладено, суд приходить до висновку, що, крім призначеного покарання, до ОСОБА_7 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому під час судового розгляду не обирався.

Цивільних позовів не заявлено.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді, підлягає скасуванню, а доля речових доказів - вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

Судові витрати за проведення судових експертиз у даному провадженні становлять 3724 грн, які слід покласти на обвинуваченого відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання - з моменту затримання.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судові витрати у розмірі 3724 (три тисячі сімсот двадцять чотири) гривні.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що накладений на підставі ухвали слідчого судді Малинського районного суду від 03.08.2023 - скасувати.

Речові докази:

-сумку синього кольору марки «VINGA», дві пари будівельних рукавиць помаранчевого кольору, молоток марки «SIGMA», ніж з руків`ям зеленого кольору, на лезі якого наявний надпис «Colambia 2518В», ніж з руків`ям «під кістку» мисливського типу, ніж з руків`ям під дерево, на лезі якого наявний надпис «GRAND WAY», ложку, змиви з ножів, молотка, які передані на зберігання до кімнати речових доказів ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області знищити;

-DVD-R диски з відеозаписами слідчих експериментів - залишити в матеріалах кримінального провадження;

-DVD-R диск з відеозаписом повідомлення про підозру ОСОБА_7 , які зберігаються у матеріалах досудового розслідування залишити у розпорядженні прокурора;

-особисту медичну книжку ОСОБА_7 та медичну карту огляду, які перебувають у матеріалах кримінального провадження - повернути ОСОБА_7 .

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1