Номер провадження: 11-кп/813/26/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 25.09.2017 у кримінальному провадженні №0000379 від 18.06.2015 стосовно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бузулук Оренбурзької області РФ, громадянки України, з вищою освітою, працює головним державним інспектором відділу організації митного контролю управління Одеської митниці ДФС, не одруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом 1-ої першої інстанції обставини.

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано невинуватою в обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю у її діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Речові докази по справі: копії документів, носії інформації у електронному вигляді (компакт-диски, флеш картки) вирішено зберігати зі справою; тампони зі змивами, зразки спеціальної хімічної речовини, рукавички - знищити; гроші в сумі 2200 грн., що передані на зберігання прокурору повернути ОСОБА_10 .

Як зазначено у вироку, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді державного інспектора відділу митного контролю управління організації митного контролю та оформлення Одеської митниці ДФС (інспектор податкової та митної справи 12 рангу 6 категорії), з метою одержання неправомірної вигоди за сприяння та швидке безперешкодне оформлення картки обліку та реєстрації суб`єкта господарювання зовнішньоекономічної діяльності, 02.07.2015 приблизно об 11:20 год., знаходячись на своєму робочому місці «Єдине вікно» при оформленні документів щодо акредитації ТОВ «Втормаркет», вимагала та отримала від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у сумі 2200 грн., що еквівалентно 100 доларам США. Після чого, 02.07.2015 о 12:57 год. ОСОБА_7 була затримана працівниками прокуратури Одеської області в службовому приміщенні адміністративної будівлі Одеської митниці ДФС, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 21-а, та в документах на її робочому столі вилучено грошові кошти у сумі 2200 грн. Суд ухвалив виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 по вказаному обвинуваченню, мотивуючи його недоведеністю у її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вимоги, викладені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та уточненнях до неї прокурор Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 обґрунтовує свої вимоги тим, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим з підстав наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, посилаючись на наступне:

- суд 1-ої інстанції при постановленні вироку дослідив, однак належним чином не оцінив, не надав об`єктивної оцінки зібраним доказам, зокрема: показам свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; письмовим доказам та речовим доказам;

- суд 1-ої інстанції, виправдовуючи обвинувачену на підставі ст.ст. 373-374 КПК України у зв`язку з недоведеністю у її діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення, не послався на те, відсутність яких саме складових складу злочину призводить до виправдання особи, що є порушенням ст. 370 ч.ч. 1, 4 КПК України щодо вмотивованості рішення;

- суд 1-ої інстанції вказав на те, що сторона обвинувачення не відкрила в порядку ст. 290 КПК України стороні захисту ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Одеської області від 19.06.2015 про надання дозволу на проведення НСРД відносно ОСОБА_7 , яка була відкрита стороні захисту тільки під час судового розгляду справи, проте не прийняв до уваги, що вказана ухвала є лише підставою для проведення НСРД, за результатами яких складені протоколи про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій № 124т, 125т, 126т, які розсекречені, надавались стороні захисту для ознайомлення та в яких зазначено, що вони проводились на підставі відповідної ухвали;

- обґрунтовуючи своє рішення, суд посилався на правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к, а саме п. 11, але не прийняв до уваги дату розсекречення 10.03.2017, відповідно до акту №1899, що свідчить про те, що постанова прийнята вже після розсекречення, тому посилання на неї не є коректним у розумінні часу проведення процесуальних дій (розсекречення);

- суд 1-ої інстанції безпідставно визнав недопустимими доказами протоколи №124т, 125т, 126т від 06.07.2015 про результати контролю за вчиненням злочину, оскільки він складений із дотриманням вимог ст.ст. 104, 252 КПК України;

- суд 1-ої інстанції, вказуючи на те, що при складані протоколів було допущено істотні порушення, не посилається на жодну статтю кримінального процесуального закону, яку було порушено оперуповноваженим, а лише звертає увагу, що між протоколами огляду грошових купюр та протоколом помітки грошових купюр минуло дві години;

- висновок суду про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 02.07.2015 не підтверджується дослідженими доказами.

Посилаючись на вказані доводи, прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України в обсязі обвинувачення, пред`явленого прокурором та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади, а саме бути службовою особою у розумінні примітки 1 до ст. 366 КК України строком на три роки, з конфіскацією майна.

Позиції учасників судового провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу сторони обвинувачення захисник ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 зауважує на наступному:

- прокурором в апеляційній скарзі лише перераховані докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, без наведення обґрунтованих підстав, в чому саме полягає неповнота їх дослідження судом 1-ої інстанції, натомість, стороною обвинувачення протягом тривалого часу відповідні докази взагалі не надавались суду та прокурори взагалі не з`являлись до судового засідання для підтримки висунутого обвинувачення;

- невчинення стороною обвинувачення протягом майже 2-х років процесуальних дій, врегульованих Інструкцією про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні щодо своєчасного розсекречення ухвали слідчого судді Апеляційного суду Одеської області №5543т від 19.06.2015 не свідчить про порушення норм процесуального закону з боку суду;

- свідок обвинувачення ОСОБА_10 була протиправно залучена до проведення аудіо-, відео-контролю обвинуваченої ОСОБА_7 , на підставі чого результати зазначених негласних слідчих дій не можуть бути використані судом як належні та допустимі докази обвинувачення;

- сторона обвинувачення не вилучила файл в якості речового доказу, в якому були знайдені грошові кошти та який мав містити відбитки пальців обвинуваченої у разі, якщо б вона передавала чи отримувала саме файл з грошима від свідка ОСОБА_10 , зважаючи на те, що «єдине вікно» не є персональним робочим місцем обвинуваченої;

- вимога апелянта визнати обвинувачену ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України суперечить редакції ст. 368 КК України зі змінами, внесеними Законом №889-VIII від 10.12.2015, оскільки службовою особою, яка займає відповідальне становище на даний час є державні службовці, посади яких відносяться до категорії «Б», тоді як на час притягнення до кримінальної відповідальності та по сьогоднішній день обвинувачена займає посаду, яка відноситься до категорії «В».

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_18 просить відмовити стороні обвинувачення в задоволенні клопотання про повторний допит свідків і дослідження доказів та оскаржуваний виправдувальний вирок стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК України залишити без змін.

До суду апеляційної інстанції також надійшли пояснення захисника ОСОБА_8 , в яких вона просила звернути увагу на наступне:

- ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.05.2016 по справі №521/6002/16 (провадження №11-кп/785/642/16) було встановлено, що 27.10.2015, тобто після закінчення 02.10.2015 строку досудового розслідування, слідчим була складена нова редакція обвинувального акту, затверджена прокурором та вручена у той же день обвинуваченій ОСОБА_7 , що фактично є поверненням до стадії досудового розслідування, суперечить положенням ст. ст. 113, 116 КПК України та потребує оцінки судом вручення особі обвинувального акту після закінчення процесуального строку; аналогічна судова практика викладена у приєднаній до матеріалів даного провадження роздруківці з ЄДРСР ухвали апеляційного суду м. Києва від 02.09.2014 по справі №11-сс/796/1602/14;

- на час притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачена ОСОБА_7 займала посаду головного державного інспектора, яка згідно зі ст. 6 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 відносилась до категорії «В»; з 01.05.2016 положеннями ст. 368 КК України передбачено, що службовою особою, яка займає відповідальне становище, є державні службовці, посади яких відносяться до категорії «Б» (керівники структурних підрозділів та їх заступники), а у відповідності до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість; таким чином, на розгляді суду апеляційної інстанції перебуває кримінальне провадження за правовою кваліфікацією, яка не відповідає інкримінованому обвинуваченій кримінальному правопорушенню, а з урахуванням розміру неправомірної вигоди, в отриманні якої обвинувачується ОСОБА_7 , правова кваліфікація кримінального правопорушення має бути змінена з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України, що виключає позицію прокурора у даній справі;

- в уточненій апеляційній скарзі окрім вимоги про скасування вироку суду прокурором взагалі не заявлена вимога щодо притягнення обвинуваченої до конкретної кримінальної відповідальності;

- фактично сторона обвинувачення, заявляючи клопотання про повторне дослідження всіх доказів, досліджених судом 1-ої інстанції, безпідставно наполягає на повторному судовому розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, що суперечить правовим позиціям Верховного Суду.

Під час апеляційного розгляду, зокрема, 25.07.2025, від обвинуваченої ОСОБА_7 надійшло клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, при повному невизнанні інкримінованого їй обвинувачення.

Інші учасники провадження, зокрема, захисник ОСОБА_8 та прокурор ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку учасників провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення її від кримінальної відповідальності з огляду на те, що строки давності в зазначеному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України на теперішній час закінчились з огляду на наступне.

Кримінальне провадження, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2017 надійшло в провадження головуючого судді ОСОБА_19 , суддів-учасників колегії ОСОБА_20 та ОСОБА_3 (т. 4, а.с. 48).

В подальшому, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021, у зв`язку зі звільненням судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_19 з посади у зв`язку із поданням заяви про відставку, було визначено склад суду для розгляду зазначеного провадження головуючий суддя ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 та ОСОБА_20 (т. 5, а.с. 3).

Згодом, у зв`язку зі звільненням судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_20 з посади у зв`язку із поданням заяви про відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 було визначено склад суду для розгляду зазначеного провадження головуючий суддя ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 та ОСОБА_21 (т. 5, а.с. 6).

Судове засідання, призначене на 21.10.2021 не відбулось у зв`язку із неявкою учасників провадження (т. 5, а.с. 19).

Судові засідання, призначені на 20.01.2022, 07.04.2022, 01.02.2023, 02.03.2023, 12.04.2023, 01.06.2023, 14.09.2023, 18.01.2024, 20.06.2024 та 03.10.2024, були відкладенні за клопотаннями сторін захисту та обвинувачення (т. 5, а.с. 25-27, 31-35, 57-60, 63-65, 68-70, 72-75, 78-79, 83, 90-92, 101-103, 107-109).

При цьому, судові засідання, призначені на 23.06.2022, 18.04.2024, 20.12.2024, 26.03.2025 та 16.05.2025 були відкладені у зв`язку із відпустками та відрядженнями суддів, а також у зв`язку із зайнятістю колегії суддів в розгляді інших кримінальних проваджень (т. 5, а.с. 37, 97, 113, 117, 121).

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

На підставі системного аналізу вищевикладених приписів кримінального процесуального закону вбачається, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

В своїй постанові від 11.11.2020 колегія суддів Третьої судової палати ККС у складі ВС у справі №455/229/17 (провадження №51-3298км20) сформулювала правову позицію, відповідно до якої звільнення від кримінальної відповідальності особи на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності застосовується, незважаючи на невизнання нею своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення. Про згоду особи на звільнення її від кримінальної відповідальності за цією статтею може свідчити чітко сформульована нею вимога в апеляційній скарзі, а також окреме клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності.

Дотримання умов, визначених ч.ч. 1-3 ст. 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, при цьому, вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Частиною 2 ст. 4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Санкція інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України в редакції від 28.06.2015, чинній на момент вчинення вищевказаного злочину, тобто станом на 02.07.2015, передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 10-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років, з конфіскацією майна та зі спеціальною конфіскацією.

Вищезгадана санкція вказаної норми кримінального закону наразі зазнала змін та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 10-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років, з конфіскацією майна.

З урахуванням викладеного, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, є тяжким злочином, після вчинення якого строки давності, які дають можливість притягнути особу до відповідальності, становлять десять років.

Водночас, під час апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 не вчиняла нових кримінальних правопорушень до спливу сроку, визначеного п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України та від органу досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні не переховувалась, внаслідок чого строки давності в кримінальному провадженні не переривались та не зупинялись.

За таких підстав, з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, строки давності в зазначеному кримінальному провадженні на теперішній час закінчились, оскільки з моменту вчинення обвинуваченої ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто з 02.07.2015, минуло більше десяти років, перебіг давності в зазначеному кримінальному провадженні не зупинявся та не переривався, а вирок суду 1-ої інстанції законної сили не набрав, оскільки оскаржується стороною обвинувачення в апеляційному порядку.

Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 285 КПК України встановлено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС у складі ВС від 06.12.2021 у справі №521/8873/18 (провадження №51-413кмо21), згідно якої за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч.ч. 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України суди 1-ої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Так, в судовому засіданні суду апеляційного суду обвинуваченій ОСОБА_7 , в присутності її захисника ОСОБА_8 , було роз`яснено її право, передбачене ст. 286 КПК України, на подання клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, при цьому, також було роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Окрім того, обвинуваченій ОСОБА_8 також були роз`яснені наслідки заявленого нею клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, зокрема, те, що у такому разі ухвалений стосовно неї виправдувальний вирок буде скасовано, після чого обвинувачена ОСОБА_7 наполягала на задоволенні її клопотання та закриття кримінального провадження.

У контексті можливості прийняття апеляційним судом рішення щодо скасування виправдувального вироку суду 1-ої інстанції та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів приймає до уваги правовий висновок, викладений у постанові ККС у складі ВС від 15.10.2024 у справі №752/19960/16 (провадження №51-7615км23), якою було залишено без задоволення касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 11.10.2023.

Зокрема, вироком Голосіївського райсуду м. Києва від 15.05.2023 особу було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано через недоведеність, що кримінальне правопорушення вчинене нею.

В подальшому, апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу сторони обвинувачення, задовольнив клопотання обвинуваченої та її захисника, скасував вирок суду 1-ої інстанції та закрив кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з її звільненням від кримінальної відповідальності через сплив строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

У вказаній постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що, з огляду на позицію обвинуваченої та її захисника, суд апеляційної інстанції не був зобов`язаний розглядати апеляційну скаргу прокурора по суті, зокрема надавати оцінку висловленим стороною обвинувачення доводам з приводу необхідності визнання обвинуваченої винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та призначення їй відповідного покарання, та, встановивши підстави, передбачені ст. 49 КК України, з урахуванням положень ч.ч. 7, 8 ст. 284 КПК України, ухвалив обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.

Також заслуговує на увагу правова позиція, висловлена в постанові ККС у складі ВС від 29.09.2022 у справі №559/182/19 (провадження №51-5223км21), відповідно до якої оскільки в ухвалі про звільнення особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності та закриття провадження у справі суд не робить висновків про винуватість чи не винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, оцінка кожного доказу, що стосується цього питання, з точки зору належності, допустимості та достовірності КПК України не передбачена та є зайвою.

З урахуванням вказаних правових позицій суду касаційної інстанції та з огляду на позицію обвинуваченої ОСОБА_7 , яка наполягає на задоволенні її клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповідної правової оцінки доводам прокурора з приводу невідповідності висновків суду 1-ої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та не надання належної оцінки наданим стороною обвинувачення доказам при ухваленні стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 виправдувального вироку в даному провадженні.

Незважаючи на те, що відповідно до оскаржуваного вироку, суд 1-ої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх та переконливих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, колегія суддів, з огляду на наявність клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, не вбачає підстав для продовження апеляційного розгляду, оскільки закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком, а не правом суду.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що на день апеляційного розгляду існують законні підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частина 3 ст. 288 КПК України встановлює, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відтак, підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 , вирок суду скасувати, звільнити її від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності та кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Положення ч.ч. 1 та 2 ст. 369 КПК України передбачають, що судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Частина 1 ст. 126 КПК України визначає, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що в даному кримінальному провадженні було проведено судову експертизу спеціальних хімічних речовин №1123 від 10.08.2015, вартість якої склала 1104, 84 грн.; судово-технічну експертизу документів за матеріалами кримінального провадження №4730/03, вартість якої склала 2534, 40 грн., та почеркознавчу експертизу №324-П від 27.08.2015, вартість якої склала 920, 70 грн. (т. 1, а.с. 54).

Відтак, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень в даному кримінальному провадженні складають в загальному розмірі 4559, 95 грн.

При цьому, норми чинного кримінального процесуального закону не містять регулювання порядку розподілу процесуальних витрат у випадку ухвалення судом рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строку давності.

Натомість, в цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, сформульовану в постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС, викладену у постанові від 12.09.2022 у справі №203/241/17 (провадження №51-4251кмо21), відповідно до якої якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

У вищевказаній постанові Об`єднана палата ККС ВС дійшла висновку про те, що важливого значення у механізмі розподілу процесуальних витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні набуває питання про те, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилася, а також те, чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) залучення експерта саме стороною захисту.

Враховуючи те, що ініціатором проведення експертних досліджень в цьому кримінальному провадженні був саме орган досудового розслідування, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 122 та ст. 124 КПК України, витрати на проведення експертиз в розмірі 4559, 95 грн. не підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_7 та покладаються на державу.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Частина 9 ст. 100 КПК України передбачає, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

При цьому, положеннями п.п. 4, 5, 7 ч. 9 ст. 100 КПК України встановлено, що:

- майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується;

- гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

- документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 03.07.2015 (справа №522/13724/15-к, провадження №1-кс/522/10935/15) (т. 1, а.с. 29-31) в даному кримінальному провадженні було накладено арешт на майно.

З урахуванням закриття апеляційний судом кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у зв`язку із її звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів доходить висновку про необхідність скасування арешту, накладеного на вищевказане майно ухвалою слідчого судді.

Водночас, із аналізу матеріалів кримінального провадження, зокрема, протоколу огляду від 01.07.2015, грошові кошти в розмірі 2200 грн., використані під час документування отримання неправомірної вигоди, належали директору ПП «Вторметмаркет» ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 2-3).

При цьому, з урахуванням вимог вищевикладеної ст. 100 КПК України, колегія суддів доходить висновку про: необхідність зберігання в матеріалах кримінального провадження копій документів та носіїв інформації в електронному вигляді; знищення тампонів зі змивами, зразків спеціальної хімічної речовини та рукавичок, а також повернення ОСОБА_10 грошових коштів в розмірі 2200 грн.

Відповідно до п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін, а також скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів доходить переконання про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення її від кримінальної відповідальності, скасування оскаржуваного вироку суду, звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 24, 124, 284, 286, 288, 370, 404, 405, 407, 417, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 , з уточненнями задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 25.09.2017, яким ОСОБА_7 визнано невинуватою та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити к/п №0000379 від 18.06.2015 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2015 скасувати.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз на суму 4559, 95 грн. віднести на рахунок держави.

Речові докази по справі:

- копії документів, носії інформації у електронному вигляді (компакт-диски, флеш картки) зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- тампони зі змивами, зразки спеціальної хімічної речовини, рукавички знищити;

- гроші в сумі 2200 грн., що передані на зберігання прокурору повернути ОСОБА_10 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4