ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
Справа № 646/1890/25
№ провадження 1-кп/646/962/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому засіданні:

прокурор відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001736 від 06.02.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Борова Фастівського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Основ`янського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 перебуває зазначена кримінальна справа.

Судове засідання призначено на 21 травня 2025 року о 10:00 годині.

У судовому засіданні 21 травня 2025 року прокурор відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 , надала клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у державній установі «Харківський слідчий ізолятор» стосовно ОСОБА_4 строком на 60 діб.

Зазначила, що ризики, встановлені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, продовжують існувати, зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 з високою імовірністю може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 ; зазначив суду, що клопотання заявлено прокурором з формальних підстав, фактичні та правові підстави для його задоволення відсутні.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, зміст клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , заслухавши думку учасників судового засідання, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2025 року ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в державній установі "Харківський слідчий ізолятор" на 60 діб до 31 травня 2025 року включно.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 331 Кримінального процесуального кодексу України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кримінального процесуального кодексу України.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Враховуючи положення статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують покладення на особу певних обов`язків.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (пункт 79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, суд уважає обґрунтованими доводи прокурора, що тяжкість інкримінованого обвинуваченим злочину є вагомим доводом, що збільшує ризик переховування обвинуваченого від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Ризик втечі оцінюється судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» § 58).

При оцінці ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, суд бере до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості інкримінованого йому правопорушення та усвідомлюючи суворість покарання, передбаченого санкцією частини четвертої статті 402 Кримінального кодексу України, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб здійснити незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні. Більш того, ризик незаконного впливу на свідків інтенсифікується тим фактом, що обвинувачений має безперешкодний доступ до вогнепальної зброї.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо існування ризиків, передбачених пунктами 2) та 4) статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Ураховуючи, що режим воєнного стану в країні триває, частина території держави окупована збройними формуваннями Російської Федерації, суд дійшов висновку, що ризики заявлені прокурором, передбачені пунктами 1), 5) статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які також були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишаються актуальними.

При цьому суд ураховує правовий режим військового стану не як ризик, а як обставину, яка вказує на наявність актуальних ризиків, заявлених прокурором.

Суд зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до положень частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, враховуючи актуальність ризиків, визначених пунктами 1), 2), 3), 4), 5) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду та від виконання процесуальних обов`язків, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для зміни стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий, оскільки вимоги закону щодо застосування в даному випадку лише запобіжного заходу у виді тримання під вартою є імперативними.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 131, 176, 177, 193, 194, 196, 331 Кримінального процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю селища Борова Фастівського району Київської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою на 60 днів до 19 липня 2025 року включно.

Копію даної ухвали направити Харківській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Східного регіону, обвинуваченому, захиснику, Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1