Справа № 369/7592/25
Провадження № 1-кс/369/1377/25
УХВАЛА

06.05.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000176 від 09.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним клопотанням звернувся слідчий СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 .

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилався на те, що слідчими СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176 від 09.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, 08.03.2025 року близько 16 години 30 хвилин (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптових неприязних відносин із знайомим потерпілим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи прямий умисел, направлений на завдання останньому тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , який знаходився у квартирі за вищевказаною адресою та наніс декілька ударів рукою в область голови, від чого ОСОБА_8 втратив рівновагу та впав на підлогу, після чого ОСОБА_4 наніс декілька ударів ногами в область голови та численну кількість ударів ногами в область тулуба потерпілого. Від нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_8 помер.

Відповідно до довідки судово-медичного експерта у потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малися тілесні ушкодження у вигляді субарахноїдального крововиливу, множинних перелом ребер, розрив внутрішніх органів, поєднаної травми тіла.

В подальшому в ході проведення слідчих та розшукових дій, спрямованих на встановлення особи, причетної до вчинення кримінального правопорушення, було встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Петрівське, Київської області, громадянин України, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, який 09.03.2025 року був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та в цей же день йому було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: електронним рапортом, протоколом огляду місця події від 08.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , лікарським свідоцтвом №152, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , іншими докази у своїй сукупності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в продовжені підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що останній проживає окремо від цивільної дружини та дитини, офіційно не працевлаштований, тобто достатньо міцних соціальних зв`язків, які б втримали його від зміни місця проживання немає. Тому, ОСОБА_4 , усвідомлюючи можливість реального покарання, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності за злочин, у вчиненні якого він підозрюється та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Враховуючи ці обставини і тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 існує реальний ризик переховування підозрюваного з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ значив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, стороною обвинувачення не встановлено стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди для запобігання відправлення правосуддя у спосіб неявки в судове засідання.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може впливати на свідків у кримінальному провадженні, слідчий зазначив, що даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний, перебуваючи на свободі та мешкає в одній квартирі зі свідками, які є неповнолітніми, може незаконно впливати па них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань. На даний час в органу досудового розслідування є необхідність у проведенні ряду слідчих дій, встановити всіх свідків у даному кримінальному провадженні, а тому існує реальний ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, буде здійснювати вплив на останніх із метою надання неправдивих показань. Такими своїми діями підозрюваний перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Обґрунтовуючи наявність і ступінь ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення враховує, що згідно із п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ніжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на потерпілих, свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовується тим, що підозрюваний не має постійного місця роботи та засобів для існування, не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, тому під страхом юридичних наслідків, які можуть настати, підозрюваний може знову вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема і з корисливих мотивів.

Слід зазначити також, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, спрямованого проти життя та здоров`я особи, а тому соціальні наслідки та можлива суспільна реакція, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 протягом тривалого часу проживав в с. Святопетрівське Бучанського району Київської області, а отже знайомий з жителями даного села, виправдовує необхідність попереднього ув`язнення підозрюваного.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.

Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст. ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

З огляду на викладене, сторона обвинувачення вважає, що продовження застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без альтернативи застосування застави, є обґрунтованою та необхідною мірою, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні умисного тяжкого кримінального правопорушення, максимальним покаранням за який є позбавлення волі строком до 10 років, у зв`язку з чим, на думку сторони обвинувачення, існує ймовірний ризик, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі вищевикладеного слідчий просив продовжити щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівське, Київської області, українець, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , дію запобіжного заходу в межах досудового розслідування у вигляді тримання під вартою в Державній установі Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор» строком 60 днів, а також не застосовувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави на підставі п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив суд його задовольнити. Стверджував про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та наявність ризиків, які продовжують існувати та не зменшились, в той час як строк досудового розслідування не завершився.

Захисник ОСОБА_5 заперечила проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою та просила його змінити на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Захисник долучила в судовому засіданні докази на підтвердження наявності соціальних зав`язків підозрюваного, а саме докази які свідчать про те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, має сім`ю, до якої входять хвора мати та жінка, з якою проживає однією сім`єю, дитина.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора, підтримавши клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити клопотання слідчого, а у задоволенні клопотання захисника відмовити з таких підстав.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Постановою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області від 05.05.2025 продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до трьох місяців, а саме: до 09.06.2025 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що до клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу були долучені докази, які з достатньою достовірністю можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, а отже про обґрунтованість підозри.

Суд вважає обґрунтованим посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний може переховатись від органу досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків.

Ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 може переховуватися з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, в яких підозрюється, у разі, якщо суд дійде висновку про винуватість останнього у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом, передбачено покарання, у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, тому наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними, ніж кримінальне переслідування.

Доводи захисника про те, що стійкі соціальні зв`язки зможуть запобігти ризику переховування ОСОБА_4 від досудового розслідування та суду, суд відхиляє, адже суду не було надано доказів працевлаштування підозрюваного та, крім того, він підозрюється у вчиненні злочину проти здоров`я та життя людини, вчиненого саме в період спільного проживання разом з хворою матір`ю за місцем їх проживання.

Про наявність ризику того, що підозрюваний ОСОБА_4 може впливати на свідків та інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні, свідчить те, що на даний час з такими особами проведені не всі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні, вказані особи не були допитані судом безпосередньо, тож, з урахуванням обставин вчинення злочину, підозрюваний може впливати на них з метою зміни ними своїх показань або неявки в подальшому у судові засідання.

Оцінюючи можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, суд дійшов висновку про те, що на день ухвалення судового рішення саме продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, а застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту, є недостатнім для їх запобігання, зважаючи на ступень встановлених ризиків та наявних доказів, що характеризують підозрюваного у цій справі.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах стоку досудового розслідування, що, зважаючи на крайню ступінь втручання в право підозрюваного на свободу та особисту недоторканість, відповідатиме інтересам суспільства.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 367 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000176 від 09.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівське, Київської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з утриманням у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування - до 09 червня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню в частині продовження запобіжного заходу після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 09 травня 2025 року

Слідчий суддя ОСОБА_1