Справа № 134/1312/21
Провадження №11-кп/801/597/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2021 за № 0000102,

за апеляційною скаргою прокурора Крижопільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_11 з поданими до неї доповненнями, апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційною скаргою захисниці ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 березня 2025 року,

яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городківка Крижопільського району Вінницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2023 року за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, на даний час відбуває покарання у виді обмеження волі в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)»,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Городківка Крижопільського району Вінницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених за цим вироком та за вироком Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2023 року покарань призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців.

Строк відбування покарання, остаточно призначеного ОСОБА_9 за сукупністю кримінальних правопорушень, ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання, зарахувавши в цей строк на підставі ст. 72 КК України:

- покарання, частково відбуте за попереднім вироком Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2023 року, із розрахунку два дні обмеження волі за один день позбавлення волі;

- строк попереднього ув`язнення з 07 травня 2021 року по 07 травня 2022 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- період перебування під цілодобовим домашнім арештом з 08 травня 2022 року по 30 серпня 2022 року включно із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 на користь держави 514,86 грн. процесуальних витрат за проведення експертизи.

Також оскаржуваним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 у виді тримання під вартою, ухвалено залишити без змін та продовжено строк даного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, однак на строк, який не може перевищувати 60 днів з дня ухвалення вироку (до 09.05.2025 включно).

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк на підставі ст. 72 КК України:

- день затримання в порядку ст. 208 КПК України - 07 травня 2021 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- період перебування під домашнім арештом з 08 травня 2021 року по 12 січня 2022 року включно із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі;

- день затримання на підставі ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 травня 2022 року про оголошення розшуку та надання дозволу на затримання з метою приводу - 24 червня 2022 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- період перебування під домашнім арештом з 25 червня 2022 року по 26 липня 2022 року включно із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі;

- період з 31 серпня 2024 року (день затримання на підставі ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2022 року про оголошення розшуку та надання дозволу на затримання з метою приводу) по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 514,86 грн. процесуальних витрат за проведення експертизи.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року, на вилучені 07.05.2021 в обвинуваченого ОСОБА_10 під час його затримання джинси синього кольору зі слідами бурого кольору.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року, на вилучені 07.05.2021 в ході огляду місця події 5 недопалків з-під сигарет, дві полімерні пляшки з-під йогурту «Дольче», поліетиленовий пакет фіолетового кольору.

Речові докази:

- джинси синього кольору зі слідами бурого кольору, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Тульчинського РВП у Вінницькій області, ухвалено повернути обвинуваченому ОСОБА_10 за належністю;

- банани жовтого кольору «Еквадор» у кількості 5 штук, дві плитки пористого шоколаду марки «Roshen White Bubble», цибулю сіянку, часник посадковий (головками) «Яровий», які передані під розписку на зберігання потерпілому ОСОБА_13 , ухвалено залишити останньому за належністю;

- 5 недопалків з-під сигарет, дві полімерні пляшки з-під йогурту «Дольче», поліетиленовий пакет фіолетового кольору, які передані під розписку на зберігання потерпілому ОСОБА_13 , ухвалено знищити.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що 07 травня 2021 року близько 17 год. 40 хв. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, знаходилися біля домогосподарства АДРЕСА_3 та в цей час помітили ОСОБА_13 , який йшов по вулиці в напрямку вищевказаного домогосподарства, тримаючи в руках пакет чорного кольору з продуктами харчування.

Маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи узгоджено, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підійшли до ОСОБА_13 , який перебував біля воріт та хотів зайти на подвір`я домогосподарства, після чого ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, застосовуючи насильство, яке не було небезпечне для життя та здоров`я потерпілого в момент заподіяння, кулаком руки наніс ОСОБА_13 один удар в область обличчя, від якого той відчув фізичний біль та впав на землю. В подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , не звертаючи уваги на наявність сторонніх осіб, а саме ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які вийшли на шум та криками намагалися припинити їхні незаконні дії, продовжили застосовувати насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент заподіяння, нанісши ОСОБА_13 декілька ударів ногами по різних частинах тіла. Крім того, ОСОБА_10 , тримаючи ОСОБА_13 за верхній одяг, декілька разів вдарив його головою об металеву частину воріт.

В результаті нанесених ударів ОСОБА_13 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна в правій скроневій ділянці.

Після цього, ОСОБА_9 , розуміючи, що його дії носять відкритий характер та є явними для потерпілого та оточуючих, реалізовуючи спільний злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, дістав з лівої кишені куртки ОСОБА_13 мобільний телефон марки «Huawei» моделі «Y 3», вартістю 1116,67 грн., який помістив до своєї кишені.

В свою чергу ОСОБА_10 в цей час підібрав належний ОСОБА_13 пакет чорного кольору, в якому знаходилися: часник посадковий (головками) «Яровий» вагою 1,372 кг, вартістю 124,00 грн. за один кілограм, на суму 170,13 грн.; цибуля саджанка сорту Штутті Голландія ріпчаста (типу Штутгартен Різен) кругла вагою 1,952 кг, вартістю 85,00 грн. за один кілограм, на суму 165,92 грн.; банани жовтого кольору «Еквадор» вагою 0,856 кг, вартістю 34,45 грн. за один кілограм, на суму 29,49 грн.; дві плитки шоколаду Roshen White Bubble, пористий, 80 г, на суму 46,44 грн. (вартістю 23,22 грн. кожна), а всього майно на загальну суму 411,98 грн.

Заволодівши речами ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця події зникли та викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинили ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 1528,65 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, своє обвинувачення у вчиненні грабежу вважає безпідставним, оскільки 07 травня 2021 року жодних протиправних дій відносно потерпілого ОСОБА_13 не вчиняв. Дійсно в той день він та його брат ОСОБА_10 прийшли до домогосподарства ОСОБА_14 та пригостили вином свого дядька ОСОБА_16 . Вони стояли знадвору біля воріт, спілкувалися та пили вино. З потерпілим ОСОБА_13 він не був знайомий, раніше його не бачив. ОСОБА_13 поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою і вдарив його по голові. Можливо, ОСОБА_13 так себе поводив через ревнощі, оскільки не знав, що він ( ОСОБА_9 ) та ОСОБА_10 є братами ОСОБА_14 . ОСОБА_13 сам налетів на ворота домогосподарства та вдарився об них. ОСОБА_14 вийшла надвір, але особисто йому нічого не казала. В руках у ОСОБА_13 не було ніяких речей. ОСОБА_13 був в нетверезому стані, тому він сказав своєму брату ОСОБА_10 , що потрібно йди додому, щоб не вступати у конфлікт. Він також був трохи випивший, але контролював себе. Окрім вина, в той день він вживав алкогольні напої на роботі. Під час обшуку у нього вдома працівники поліції нічого не знайшли. Він казав працівникам поліції, що сам постраждав від ОСОБА_13 і хоче написати заяву, однак вони ігнорували його пояснення, були налаштовані проти нього.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також не визнав та пояснив, що ОСОБА_13 перший накинувся на нього та його брата ОСОБА_9 , обзивав їх, кричав, поводив себе неадекватно, був в стані алкогольного сп`яніння. З потерпілим ОСОБА_13 він не був знайомий, раніше його не бачив. ОСОБА_14 вийшла до них та, не розібравшись в ситуації, наробила галасу, кричала, що викличе поліцію та вигнала його з братом. Після цього він пішов додому. Вказує, що не бив ОСОБА_13 і не забирав його пакет. Під час обшуку за місцем його проживання працівники поліції в приміщенні сараю виявили належні потерпілому речі, однак він ( ОСОБА_10 ) не може пояснити звідки вони там взялися.

Такі дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, призначивши йому мінімальне покарання, передбачене санкцією вказаної статті. На підставі ст.49 КК України звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд не спростував доводи ОСОБА_9 про можливість іншої версії події щодо причин виникнення конфлікту, відсутності спрямованості умислу ОСОБА_12 та ОСОБА_17 на відкрите викрадення чужого майна за попередньою змовою, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення.

Невідомо на підставі чого було встановлено, що в ОСОБА_13 того вечора при собі був телефон марки «Huawei» моделі «Y 3», не зазначаючи при цьому його код IMEI.

Вважає, що було порушено право на захист ОСОБА_9 у судовому засіданні 04 листопада 2021 року, оскільки інтереси ОСОБА_9 захищав адвокат ОСОБА_18 , однак надалі справа слухалася у його відсутність, проте ОСОБА_9 письмової заяви про відмову від захисника - адвоката ОСОБА_18 не писав.

Поза увагою суду залишився той факт, що власник чи володілець будинку по АДРЕСА_2 досудовим слідством встановлений не був, та не був запрошений для проведення обшуку. Викликає здивування, що працівники поліції чомусь почали обшук одразу із сараю, де і знайшли пакет, який належав ОСОБА_13 , а не із самого будинку, де в разі якби відкрито викрадалося чуже майно з корисливих спонукань та з метою особистого збагачення, мало би і знаходитися викрадене майно.

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та на підставі ст.49 КК України звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказує, що в судовому засіданні не було встановлено як ОСОБА_19 встановив і по яких ознаках, що саме і хто із ОСОБА_20 робив, і які дії стосовно нього вчиняв. Вважає, що суд у вироку вказуючи про те, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 «маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи узгоджено», не навів жодних доказів цьому. Як досудове слідство, так і суд не змогли обґрунтувати чому вони прийшли до висновку: що ОСОБА_23 та ОСОБА_17 «мали умисел на відкрите викрадення чужого майна, діяли узгоджено». Таким чином, вважає, що висновки суду ґрунтуються лише на припущенні.

В апеляційній скарзі прокурор Крижопільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_11 з поданими до неї доповненнями просить вирок стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України скасувати у частині призначеного покарання, у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання, тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , через м?якість.

Постановити свій вирок, яким: визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п?ять) років 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за новим вироком та вироком Вінницького апеляційного суду від 03.05.2023, призначити остаточне покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 5 (п?ять) років 6 (шість) місяців;

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

У решті вирок залишити без змін.

Вказує, що суд не надав уваги тому, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, надані ним показання під час допиту, у ході судового розгляду, вказують на відсутність у нього належної критичної оцінки своїх протиправних дій, своєї вини не визнав. Судом встановлено наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп?яніння. Обставин, які пом?якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Однак, незважаючи на вказане, судом призначено ОСОБА_9 мінімальний строк покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 , так само, під час допиту на стадії судового розгляду своєї вини не визнав, надав показання, які суперечать доказам, що досліджені судом. на відсутність у нього належної критичної оцінки своїх протиправних дій. Судом встановлено наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп?яніння. Обставин, які пом?якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Однак, незважаючи на вказане, судом призначено ОСОБА_10 мінімальний строк покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі.

Також зазначає про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК. України, за вчинення якого ОСОБА_9 засуджено оскаржуваним вироком скоєно ним до ухвалення Вінницьким апеляційним судом 03.05.2025 вироку, яким ОСОБА_9 призначено покарання у виді обмеження волі, яке останній продовжує відбувати у ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)». Однак, у резолютивній частині оскаржуваного вироку відсутнє посилання на положення ст. 72 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора з поданими до неї доповненнями, просив її задовольнити, заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисників.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора з поданими доповненнями, просили відмовити у її задоволенні, натомість підтримали апеляційну скаргу захисника.

Захисниця ОСОБА_8 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги прокурора з поданими доповненнями, просила відмовити у її задоволенні та задовольнити її апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги як прокурора з поданими до неї доповненнями, так і апеляційної скарги своєї захисниці.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в основному дотримався зазначених вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що районний суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як установлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Так, вина ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, підтверджується: показами потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 . Показання потерпілого та свідка отримані в спосіб, передбачений КПК України, є незмінні, послідовні та узгоджені між собою щодо основних деталей, які стосуються обставин справи. Суттєвих розбіжностей у їх показаннях, які б свідчили про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, як про це вказує сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

При цьому вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, окрім показів потерпілого та свідка підтверджуються також іншими доказами, які, були предметом дослідження суду першої інстанції, зокрема:

-протоколом затримання від 07 травня 2021 року, відповідно до якого 07 травня 2021 року о 18 годині 50 хвилин в АДРЕСА_2 ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 ч. 1 п. 1, 2 КПК України в зв`язку із підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України;

- протоколом затримання від 07 травня 2021 року, відповідно до якого 07 травня 2021 року о 18 годині 50 хвилин в АДРЕСА_2 ОСОБА_10 було затримано в порядку ст. 208 ч. 1 п. 1, 2 КПК України в зв`язку із підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Під час обшуку було виявлено та вилучено джинси синього кольору зі слідами речовини бурого кольору;

- протоколом огляду місця події від 07 травня 2021 року та фототаблицею, яка є додатком до цього протоколу, відповідно до яких зафіксовано загальний вигляд місця, де було вчинено кримінальне правопорушення - території біля домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколом обшуку від 07 травня 2021 року та переглянутим у судовому засіданні безперервним відеозаписом цієї слідчої дії. Згідно даних, зафіксованих у протоколі обшуку та на відеозаписі, вбачається, що об`єктом обшуку було домогосподарство, яке являлося місцем проживання ОСОБА_10 , розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . У ході обшуку в приміщенні сараю на землі було виявлено та вилучено пакет чорного кольору з написом «Fleur De Lis», в якому знаходились часник посадковий (головками) «Яровий», банани жовтого кольору в кількості 5 штук, дві плитки шоколаду Roshen White Bubble пористий білий, цибуля сіянка. При цьому, сарай був зачинений на навісний замок, який в присутності працівників поліції відчинила співмешканка ОСОБА_10 ;

- протоколом зважування від 12 травня 2021 року та фототаблицею, яка є додатком до цього протоколу, згідно з якими встановлено, що вага вилучених під час обшуку 07 травня 2021 року за місцем проживання ОСОБА_10 цибулі саджанки, часника посадкового (головками) «Яровий» та бананів жовтого кольору «Еквадор» в кількості п`яти штук становить відповідно 1,952 кг, 1,372 кг, та 0,856 кг;

-висновком судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-21/7286-ТВ від 19.05.2021 року, відповідно до якого ринкова вартість одного кілограму цибулі саджанки сорту Штутті Голландія ріпчаста (типу Штутгартен Різен) кругла станом на 07 травня 2021 року становила 85,00 грн.; ринкова вартість одного кілограму бананів жовтого кольору «Еквадор» станом на 07 травня 2021 року становила 34,45 грн.; ринкова вартість одного кілограму часнику посадкового (головками) «Яровий» станом на 07 травня 2021 року становила 124,00 грн.; ринкова вартість шоколаду Roshen White Bubble, пористий, 80 г, станом на 07 травня 2021 року становила 23,22 грн.; ринкова вартість мобільного телефона Huawei Y 3 2017 об`ємом пам`яті 8 Gb станом на 07 травня 2021 року становила 1116,67 грн;

-висновком експерта № 182 від 13 травня 2021 року, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_13 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВО. В плямах на джинсових штанах (об`єкти № 1, 2, 3,4), вилучених у ОСОБА_10 знайдено кров людини, при визначенні групової належності якої виявлені антигени А та В. Таким чином, якщо кров у вказаних об`єктах походить від однієї людини, то нею може бути будь-яка особа з групою крові АВ і походження від потерпілого ОСОБА_13 не виключається. Якщо ж кров у вказаних об`єктах походить від двох або декількох осіб, тобто є змішаною, то ними можуть бути будь-які люди з групами крові А з ізогемаглютинином анти-В, В з ізогемаглютинином анти-А та АВ і походження її від потерпілого ОСОБА_13 не виключається;

- висновком експерта № 054 від 18.06.2021, відповідно до якого під час проведення судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_13 мали місце тілесні ушкодження у вигляді садна в правій скроневій ділянці. Дане ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмету (ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, які не відобразили своїх індивідуальних особливостей в морфологічній характеристиці ушкоджень. Більш детальніше відповісти щодо давності та механізму утворення ушкодження (садна) немає можливості, так як в медичних документах не конкретизовано його морфологічну характеристику (не вказано його розміри, конкретну локалізацію, форму, стан країв, дна, його відношення до непошкоджених тканин). Ушкодження у ОСОБА_13 за своїми ознаками відноситься до легких тілесних ушкоджень;

- рапортом помічника чергового ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 від 07 травня 2021 року про отримання 07 травня 2021 року о 17 год. 46 хв. повідомлення від ОСОБА_14 , що за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_13 та забрали у нього пакет з продуктами і мобільний телефон; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08 травня 2021 року, з якого вбачається, що о 18 год. 20 хв. ОСОБА_13 повідомив про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, вказуючи, що 07 травня 2021 року близько 17 години по АДРЕСА_3 дві невідомі для нього особи нанесли йому тілесні ушкодження та заволоділи його мобільним телефоном марки Huawei Y 3 2017 чорного кольору в робочому стані та пакетом чорного кольору, в якому знаходилися продукти харчування, а саме: банани жовтого кольору «Еквадор» у кількості 5 штук, дві плитки білого пористого шоколаду марки «Roshen White Bubble», цибуля сіянка, часник посадковий (головками) «Яровий».

Доводи захисників про те, що суд не спростував доводи ОСОБА_9 про можливість іншої версії події щодо причин виникнення конфлікту, відсутності спрямованості умислу ОСОБА_12 та ОСОБА_17 на відкрите викрадення чужого майна за попередньою змовою, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, на переконання колегії суддів, безпідставні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що коли потерпілий ОСОБА_13 прийшов до домоволодіння свідка ОСОБА_14 , то обвинувачені уже перебували там у стані алкогольного сп`яніння, оскільки випили вино із своїм дядьком ОСОБА_16 , а тому й спровокували конфлікт із потерпілим.

Колегія суддів також не погоджується з доводами апеляційної скарги як захисника ОСОБА_7 , так і захисниці ОСОБА_8 про те, що як досудове слідство, так і суд не змогли обґрунтувати чому вони прийшли до висновку: що ОСОБА_23 та ОСОБА_17 «мали умисел на відкрите викрадення чужого майна, діяли узгоджено».

Вказані доводи були предметом розгляду суду першої інстанції. Відповідно на підставі аналізу доказів, виходячи з конкретних обставин провадження, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що діям обвинувачених, притаманні ознаки попередньої змови групою осіб, тобто вони заздалегідь, до початку злочину (до моменту виконання його об`єктивної сторони), домовилися про спільне його вчинення. При цьому ця домовленість могла відбутися у будь-якій формі.

У суді першої та апеляційної інстанцій сторона захисту наполягала, що обвинувачені не обговорювали вчинення злочину щодо ОСОБА_13 , проте обставини за яких відбувся конфлікт між потерпілим та обвинуваченими, їх конклюдентні дії (мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсне волевиявлення особи: це жести, міміка, певні рухи, внаслідок яких співучасники досягають узгодженості дій), вказують на наявність у них попередньої змови на спільне вчинення злочину.

З огляду на це на підставі аналізу доказів, детально наведених у вироку, виходячи з конкретних обставин провадження, суд першої інстанції правильно надав юридичну оцінку узгодженим діям обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та обґрунтовано кваліфікував їх за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Що стосується доводів про те, що судом було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_9 у судовому засіданні 04 листопада 2021 року, оскільки його інтереси захищав адвокат ОСОБА_18 , однак надалі справа слухалася у його відсутність, однак ОСОБА_9 письмової заяви про відмову від захисника - адвоката ОСОБА_18 не писав, то колегія суддів зауважує наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 02.09.2024 Крижопільський районний суду Вінницької області викликав захисника ОСОБА_18 в судове засідання, надіслав йому на електронну пошту судову повістку. Разом з тим, захисник ОСОБА_18 04.09.2024 надіслав на електронну пошту районного суду заяву про те, що повноважень на 2024 рік від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на участь у суді не отримав. Зміст вказаної заяви 04.10.2024 головуючою було оголошено в судовому засіданні та з`ясовано у обвинуваченого ОСОБА_9 чи потрібен йому захисник, на що обвинувачений відповів, що не потрібен. При цьому обвинувачений ОСОБА_9 не був позбавлений процесуальної можливості заявити клопотання про призначення йому іншого захисника, як це неодноразово робив обвинувачений ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.1 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою процесуального статусу підозрюваного. Разом з тим, дане кримінальне провадження стосувалося вчинення тяжкого злочину, а тому участь захисника не є обов`язковою. З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушення права обвинуваченого ОСОБА_9 на захист.

Не є підставою для скасування ухваленого вироку доводи про те, що поза увагою суду залишився той факт, що власник чи володілець будинку по АДРЕСА_2 досудовим слідством встановлений не був, та не був запрошений для проведення обшуку.

Відповідно до ч.3 ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 07.05.2021 до ЧЧ Відділенні поліції №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшла письмова заява від ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що поряд із місцем проживання його колишньої дружини ОСОБА_14 , а саме в АДРЕСА_3 двоє місцевих жителів ОСОБА_26 та ОСОБА_25 нанесли йому тілесні ушкодження та викрали в нього мобільний телефон марки «Хуавей» та пакет із продуктами харчування, а саме бананами у кількості 5 штук, білий шоколад «Міленіум» у кількості двох штук, насіння цибулі вагою близько 2 кг, часник у кількості близько 2 кг.

У той же день 07.05.2021 відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 з визначенням правової кваліфікації кримінального правопорушення ч. 2 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Досудовим розслідування встановлено, що до вчинення даного розбою причетний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , який речі, якими незаконно заволодів, зберігає по місцю свого проживання.

З огляду на це, 07.05.2021 заступником начальника СВ ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_27 невідкладно, з метою своєчасного виявлення та фіксації відомостей щодо обставин можливого вчинення кримінального правопорушення та відшукання викраденого проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 під час якого в домоволодінні, було виявлено та вилучено наступні речі, а саме:

- банани жовтого кольору «Еквадор» у кількості 5 штук

- дві плитки білого пористого шоколаду марки «ROSHEN White BUBBLE»;

- цибулі сіянки.

- часник посадковий (головками) «Яровий».

Таким чином, колегія суддів вважає, що після затримання поліцейськими обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у той же день, було проведено "невідкладний обшук", за фактом якого у житлі ОСОБА_10 було виявлено пакет з майном належним потерпілому ОСОБА_13 . При цьому 11.06.2021 ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області було надано дозвіл на проведення такого обшуку, а тому той факт, що власник чи володілець будинку по АДРЕСА_2 досудовим слідством встановлений не був та не був запрошений для проведення обшуку не спростовує доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Також надуманими є доводи про те, що працівники поліції чомусь почали обшук одразу із сараю, де і знайшли пакет, який належав ОСОБА_13 , а не із самого будинку, де в разі якби відкрито викрадалося чуже майно з корисливих спонукань та з метою особистого збагачення, мало би і знаходитися викрадене майно. Колегія судів зазначає, що слідчий у межах своєї компетенції, самостійно визначає порядок та тактику проведення обшуку. При цьому незрозуміло яким чином доводи про те, що вилучене майно знаходилося в сараї, а не в будинку спростовують вину обвинуваченого у вчиненні грабежу, оскільки як сарай, так і будинок є частиною домоволодіння, де проживав обвинувачений ОСОБА_10 .

Водночас доводи про те, що обвинувачений ОСОБА_10 переплутав свій пакет із пакетом потерпілого, на переконання колегії суддів, є нічим іншим як способом уникнути кримінальної відповідальності за вчинений грабіж.

Доводи захисників про те, що не доведено чи дійсно у потерпілого було відібрано мобільний телефон спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 , які вказували, що потерпілий телефонував до свідка та запропонував принести їй насіння часника і цибулі, яке у нього залишилося після посадки, та провідати дітей. Окрім того, після побиття потерпілого свідок ОСОБА_14 телефонувала на мобільний телефон потерпілого, однак останній був вимкнутий. Той факт, що орган досудового розслідування не знайшов мобільний телефон та не встановив ІМЕІ не спростовує покази потерпілого про те, що саме обвинувачений ОСОБА_9 його забрав під час побиття.

Ставити під сумнів правдивість показань потерпілого та свідка у колегії суддів жодних підстав немає, оскільки ці показання є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами. У матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про наявність обґрунтованого сумніву в достовірності показань потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 , а також відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що потерпілий та свідок обмовляють обвинувачених. Навпаки під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції потерпілий не виявляв активної зацікавленості у його розгляді, подав заяву про проведення судового розгляду у його відсутність, просив суворо не карати ОСОБА_10 , а щодо призначення покарання ОСОБА_9 покладався на розсуд суду.

Отже, підстав для перекваліфікації дій обвинувачених на ч.2 ст. 125 КК України, як про це просять захисники та звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та за наслідками розгляду провадження зробив висновки, які фактичним обставинам відповідають.

Інші доводи апеляційних скарг сторони захисту висновкусуду першої інстанції не спростовують.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з поданими до неї доповненнями, то колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішення зазначеного питання належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті), видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що мають братися до уваги під час призначення покарання.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як уже зазначено вище, районний суд визнав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке є тяжким злочином, та призначив покарання ОСОБА_9 у виді 4 (чотирьох) років 8 (вісім) місяців позбавлення та ОСОБА_10 позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Ухвалюючи таке рішення районний суд послався на те, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, завдану шкоду не відшкодував, за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка зловживає алкогольними напоями, порушує громадський порядок та спокій громадян, на міри громадського та адміністративного впливу не реагує, раніше засуджувався до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, на обліку у лікаря- нарколога не перебуває, стоїть на психіатричному обліку з діагнозом F23.0, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також суд узяв до уваги висновок досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , складеної 27 серпня 2021 року Тульчинським районним сектором № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, ризик вчинення ОСОБА_9 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий, в зв`язку із чим орган пробації вважає, що його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. Заходи повинні бути спрямовані на формування контролю над власною поведінкою, зміну ставлення до правопорушень, попередження вживання спиртних напоїв.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та відсутність обставини, що пом`якшують покаранні, та наявність обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 , а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Суд також урахував, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Крім того, обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, завдану шкоду не відшкодував, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів-нарколога, психіатра не перебуває.

Не залишилася поза увагою суду досудова доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , складена 26 серпня 2021 року Тульчинським районним сектором № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, ризик вчинення ОСОБА_10 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий, в зв`язку із чим орган пробації вважає, що його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. Заходи повинні бути спрямовані на формування контролю над власною поведінкою, зміну ставлення до правопорушень, попередження вживання спиртних напоїв.

З урахуванням наведеного, а також обставин провадження та даних, які характеризують особи обвинувачених, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку про те, що призначене ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання за своїм розміром не є явно несправедливим через м`якість та не є недостатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових злочинів. На думку колегії суддів, покарання, обране обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 районним судом, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Колегія суддів звертає увагу прокурора на те, що в його апеляційній скарзі не наведено виключних підстав, з яких обраний судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 та обвинуваченому ОСОБА_10 розмір покарання буде недостатнім для досягнення обвинуваченими мети покарання та її виправлення. Посилання прокурора на те, що при призначенні покарання суд не врахував того, що обвинувачені не визнають вину та надавали суперечливі покази безпідставні та спростовуються змістом оскаржуваного вироку. При цьому визнання вини є правом, а не обов`язком обвинувачених, а дача суперечливих показів є способом захисту.

За таких обставин, апеляційні доводи прокурора про необґрунтовану м`якість призначеного покарання є безпідставними, оскільки судом першої інстанції належно враховані фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та наявність обставини, яка обтяжує покарання, якими належним чином обґрунтовані вид та розмір призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_20 .

Разом з тим, що стосується доводів прокурора про відсутність у резолютивній частині вироку посилання на положення ст.72 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст. 70 КК України, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого ОСОБА_9 засуджено оскаржуваним вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.03.2025, скоєно ним до ухвалення вироку Вінницьким апеляційним судом від 03.05.2025, яким призначено покарання у виді обмеження волі, яке останній продовжує відбувати у ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)».

Підпунктом «б» пункту першого частини першої ст. 72 КК України, передбачено, що при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Однак, у резолютивній частині оскаржуваного вироку відсутнє посилання на положення ст. 72 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Отже, узагальнюючи наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги захисників слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора з поданими до неї доповненнями - задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Крижопільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_11 з поданими до неї доповненнями - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 березня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України - змінити.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за новим вироком та вироком Вінницького апеляційного суду від 03.05.2023, призначити остаточне покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4