Справа № 287/480/25
провадження 1-кп/287/355/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олевську кримінальне провадження № 000277 від 26.12.2024 року про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Новоозерянка Олевського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, освіта середня, не одруженого, раніше не судимого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 26 грудня 2024 року близько 13 години, в приміщенні кімнати кухні квартири АДРЕСА_2 , між ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла суперечка, у ході якої під впливом негативних емоцій через конфлікт у ОСОБА_4 виник умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , перебуваючи в кімнаті кухні квартири АДРЕСА_2 , взявши в праву руку ніж, який знаходився на столі, підійшов до ОСОБА_6 та умисно, наніс останньому не менше двох ударів клинком ножа в місце розташування життєво-важливих органів, а саме в область живота та грудної клітини, чим заподіяв ОСОБА_6 проникаючі ножові поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкої кишки та брижі, внутрішньочеревну кровотечу, проникаюче ножове поранення грудної клітки, лівобічного гемопневмотораксу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Окрім вказаного, ОСОБА_4 реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 наніс останньому не менше семи ударів клинком ножа в область обличчя, шиї, грудної клітини, живота, правої верхньої та нижньої кінцівки, чим заподіяв ОСОБА_6 множинні колото-різані рани верхньої та нижньої губи, підборіддя, шиї, грудної клітки, тулуба, живота, правої верхньої та нижньої кінцівки, садна правої скроневої ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для настання смерті ОСОБА_6 , не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як ОСОБА_6 було надано невідкладну медичну допомогу.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як такі, що виразились в закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

За результатами проведення судового розгляду судом встановлено, що 26 грудня 2024 року ОСОБА_4 запросив свого знайомого ОСОБА_6 до себе додому для спільного вживання алкогольних напоїв. Близько 13 години, в приміщенні кімнати кухні квартири АДРЕСА_2 , між ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла суперечка, у ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи виниклий злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_4 , перебуваючи в кімнаті кухні квартири АДРЕСА_2 , взявши в праву руку ніж, який знаходився на столі, підійшов до ОСОБА_6 та умисно, наніс останньому не менше двох ударів клинком ножа в місце розташування життєво-важливих органів, а саме в область живота та грудної клітини, чим заподіяв ОСОБА_6 проникаючі ножові поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкої кишки та брижі, внутрішньочеревну кровотечу, проникаюче ножове поранення грудної клітки, лівобічного гемопневмотораксу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, а також не менше семи ударів клинком ножа в область обличчя, шиї, грудної клітини, живота, правої верхньої та нижньої кінцівки, чим заподіяв ОСОБА_6 множинні колото-різані рани верхньої та нижньої губи, підборіддя, шиї, грудної клітки, тулуба, живота, правої верхньої та нижньої кінцівки, садна правої скроневої ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент його заподіяння ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

Вищевказані встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину свою за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України не визнав, не погодився з кваліфікацією своїх дій, визнаючи себе винним в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 без наявності умислу заподіяти йому смерть.

ОСОБА_4 надав суду показання в яких зазначив, що 26 грудня 2024 року приблизно о 12-13 год. за місцем свого проживання він вживав алкогольні напої з ОСОБА_6 , з яким перебував у дружніх відносинах. Під час цього між ними виник конфлікт, точні причини якого він не пам`ятає, але щось пов`язане з війною в країні. В ході конфлікту ОСОБА_6 перший встав з-за столу, після цього ОСОБА_4 взяв зі столу належний йому ніж, яким почав наносити удари по різних частинах тіла ОСОБА_6 . Точну кількість ударів, їх локалізацію та силу з якою вони наносилися ОСОБА_4 повідомити не зміг. Точно пам`ятає, що наносив удари ножем по тулубу та з лівого боку спини. Нанесення ножем ударів по ногах і в шию не пам`ятає. При цьому зазначив, що удари наносились послідовно, без розриву у часі, в ділянки тіла, куди він міг дістати. Також показав, що ОСОБА_6 його не бив, лише тримав його за одяг, намагався відштовхнути. ОСОБА_4 показав, що наносив ножем удари потерпілому ОСОБА_6 з метою заспокоїти конфлікт та налякати останнього. Зазначив, що використав ніж, тому що не стримався, зірвався і на той момент вважав, що за допомогою ножа конфлікт припиниться швидше. ОСОБА_4 зазначив, що не мав наміру позбавляти життя ОСОБА_6 , а лише хотів його налякати. Стверджував, що в момент нанесення ударів він не усвідомлював, що може позбавити життя ОСОБА_6 . При цьому, жодних перешкод позбавити ОСОБА_6 життя у нього не було. Проте він не мав мотиву на позбавлення життя ОСОБА_6 , оскільки перебував з ним в нормальних відносинах, конфліктів раніше між ними не було. ОСОБА_4 показав, що припинив наносити удари після того, як ОСОБА_6 сказав йому: «все, хватить» та попросив випустити з квартири. Після цього ОСОБА_4 припинив нанесення ударів та відкрив ОСОБА_6 двері в квартирі і той пішов. Зазначає, що крові на потерпілому він не бачив. Потерпілий не просив його викликати швидку медичну допомогу. Він сам швидку медичну допомогу не викликав, оскільки не розумів, що його дії мали такі серйозні наслідки. Ніж, яким він наносив удари ОСОБА_6 залишався у квартирі до моменту його вилучення працівниками поліції. Через деякий час ОСОБА_4 вийшов з квартири на вулицю, бо думав, що може там побачити ОСОБА_6 . Тоді ж він вперше побачив сліди крові. У вчиненому щиро розкаюється, просив вибачення у потерпілого. Завдану шкоду не відшкодував, оскільки перебуває у СІЗО.

Крім повного визнання ОСОБА_4 своєї вини за ч. 1 ст. 121 КК України, його винуватість за ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 про те, що 26 грудня 2024 року він перебув в гостях у ОСОБА_4 , з яким тривалий час знайомий, де в кімнаті кухні вони вживали спиртні напої. В ході цього ОСОБА_4 сказав, що зараз буде його ( ОСОБА_6 ) різати. ОСОБА_6 запитав за що він буде його різати, на що ОСОБА_4 відповів, що знає за що, проте йому не скаже. ОСОБА_6 вважав, що той буде жартувати та поріже куртку, тому він куртку зняв. ОСОБА_4 на кухонному столі взяв ножа та перший удар наніс у взуття (берц), однак не пробив його. Далі він наніс 3 удари по одній нозі, потім в руку, живіт, спину, легені, останній удар був у шию. ОСОБА_6 продовжував стояти, болі не відчував, оскільки був нетверезий та супротиву не чинив. Після того як ОСОБА_4 загнав ОСОБА_6 ножа в шию, ОСОБА_6 йому сказав, щоб він витягнув ножа і ОСОБА_4 витягнув ножа. ОСОБА_6 усвідомив, що ОСОБА_4 може його вбити, тому сказав ОСОБА_4 , щоб він його відпустив і залишив живим, тоді йому буде менше покарання. Після цього ОСОБА_4 припинив наносити удари, відкрив вхідні двері і випустив ОСОБА_6 з квартири. ОСОБА_4 залишився у квартирі. Надалі ОСОБА_6 відчув, що втрачає свідомість, побачив, що тече кров. Тому він зайшов до знайомої та попросив викликати йому швидку медичну допомогу, проте остання цього не зробила. Потім він сидів на вулиці, його побачила знайома і йому викликали швидку медичну допомогу, яка приїхала десь за 40 хвилин чи годину. Чому стався між ними конфлікт ОСОБА_6 не знає. Думав, що ОСОБА_4 хоче його налякати. Також ОСОБА_6 зазначив, що якби ОСОБА_4 хотів його вбити, то він би це зробив, йому нічого у цьому не заважало. Вважає, що обвинувачений не хотів його вбивати. Яку мету переслідував ОСОБА_4 потерпілий не знає. При цьому ОСОБА_6 розумів, що якщо конфлікт продовжиться і він не зупинить ОСОБА_4 , то може загинути.

Крім того, ОСОБА_6 пояснив, що претензій до ОСОБА_4 не має, призначення міри покарання залишає на розсуд суду.

Показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що 26.12.2024 до обіду вона вийшла з будинку та побачила, що біля дороги сидить ОСОБА_6 , який просив викликати швидку, проте вона не надала цьому значення, тому швидку допомогу не викликала. При цьому вона бачила кров на обличчі ОСОБА_6 .

Крім того, причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного злочину підтверджується такими письмовими доказами, дослідженими судом:

- витягом з ЄРДР відповідно якого 26.12.2024 близько 13 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , з метою умисного вбивства наніс множинні колото-різані рани в область спини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як потерпілого доставлено до лікарні та останньому було надано медичну допомогу. За вказаним фактом 26.12.2024 внесено відомості до ЄРДР за № 0000277 (а.с. 165);

- рапортів зі служби 102 від 26.12.2024, відповідно до яких в смт Новозерянка було виявлено громадянина ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями та якого було доставлено до лікувального закладу (а.с. 211-212);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.12.2024, відповідно до якої ОСОБА_6 повідомив, що 26.12.2024 близько 13 год в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 з метою умисного вбивства наніс численні колото-різані рани ножем по тілу ОСОБА_6 , однак не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі (а.с. 209-210);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.12.2024, відповідно до якого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України затримано у присутності захисника ОСОБА_4 . Фактичний час затримання о 20 год. 10 хв. 26.12.2024 (а.с. 201-204);

- протоколом огляду місця події від 26.12.2024 року та фототаблицею до нього, з яких слідує, що місцем події є прибудинкова територія та квартира, що розташована по АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_4 , де працівниками поліції з дозволу власника і за участю понятих, в квартирі виявлено сліди бурого кольору зовні схожі на кров та складний ніж на якому наявна речовина бурого кольору. Також на сходах в будинку та на прибудинковій території за вище вказаною адресою виявлено сліди рідини бурого кольору зовні схожі на кров, а також чоловічу куртку військового зразка з нашаруванням рідини бурого кольору, в кишені якої знаходився мобільний телефон марки «Sigma» (а.с. 213-229);

- постановою про визнання речовими доказами від 26.12.2024 відповідно до якої вилучені в ході проведення огляду місця події від 26.12.2024 речі: чоловічу куртку військового зразка з нашаруванням рідини бурого кольору, зовні схожої на кров, мобільний телефон, змиви з речовини бурого кольору, складний ніж з дерев`яним руків`ям коричневого кольору на якому наявне нашарування рідини бурого кольору, зовні схожої на кров визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000277 від 26.12.2024 (а.с. 196-197);

- постановою про визнання знаряддям вчинення кримінального правопорушення від 26.12.2024, відповідно до якого визнано знаряддям вчинення кримінального правопорушення по кримінальному провадженню № 0000277 від 26.12.2024 складний ніж з дерев`яним руків`ям коричневого кольору на якому наявне нашарування рідини бурого кольору, зовні схожої на кров, який було виявлено та вилучено під час проведення огляду місця події від 26.12.2024 (а.с. 199-200);

- протоколом огляду речового доказу від 18.02.2025 з фототаблицею, а саме складного ножа (а.с. 184-185);

- висновком судово-медичного експерта № 33 від 11.02.2025, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: проникаючі ножові поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкої кишки та бриджі, внутрішньочеревна кровотеча, проникаюче ножове поранення грудної клітки, лівобічний гемопневмоторикс, які утворились, не менш як, від дворазової дії предмету з колото-ріжучими властивостями, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; множинні колото-різані рани верхньої та нижньої губи, підборіддя, шиї, грудної клітки, тулуба, правої верхньої та нижньої кінцівок, садна правої скроневої ділянки, які утворились не менш як від семиразової дії предмету з колото-ріжучими властивостями і відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с. 178-180);

- протоколом огляду місця події від 22.01.2025, за відомостями якого оглянуто одяг потерпілого ОСОБА_6 , в якому він перебував під час спричинення йому ножових поранень ОСОБА_4 , де на кофті та штанях яких виявлено отвори від порізів ножа (а.с. 192-195);

- постановою про визнання та долучення до справи речових доказів від 22.01.2025, а саме вилучені 22.01.2025 в ході огляду місця події штани військові камуфльовані в піксель, куртка флісова чорного кольору (а.с. 205);

- висновком медико-криміналістичної експертизи № 20-м від 27.01.2025, яким досліджено вилучений одяг потерпілого ОСОБА_6 , а саме кофту та штани та вказано, що пошкодження на кофті та штанах (окрім пошкодження на штанах № 5) схожі між собою по своїй характеристиці країв, кінців, форми та наявності додаткових розрізів являються колото-різаними та утворились від неодноразової проникаючої дії колото-ріжучого предмету, який має лезо та обух з шириною занурення клинка ножа в межах від 12 мм до 21 мм (а.с.166-170);

- висновками судово-медичних експертиз № 47/ц від 05.02.2025 та № 48/ц від 05.02.2025, згідно з якими встановлено, що при судово-медичній експертизі ножа, який був вилучений в ході ОМП від 26.12.2024 в квартирі АДРЕСА_2 , знайдено кров людини і не виключається походження даних слідів крові за рахунок особи, в крові якого встановлений антиген, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_6 (а.с. 171-177);

- протоколом пред`явлення речі для впізнання по фотознімках від 15.02.2025, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 на фото за №1 впізнав ніж, яким йому було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_4 (а.с. 186-188);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до кого 26.12.2024 близько 13 год. адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розпивали спиртні напої на кухні. Під час цього ОСОБА_4 сказав, що буде різати ОСОБА_6 і вбивати його. ОСОБА_6 думав, що ОСОБА_4 жартує, однак він взяв зі столу ніж на наніс ОСОБА_6 численні колото-різані порання. Коли ОСОБА_6 попросив ОСОБА_4 зупинитися той припинив свої дії та випустив ОСОБА_6 з квартири. Також потерпілий ОСОБА_6 показав механізм нанесення йому ножових поранень ОСОБА_4 (а.с. 181-183).

Оцінюючи зазначений доказ суд бере до уваги, що допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 не підтвердив того, що ОСОБА_4 казав йому, що буде його вбивати;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_4 , відповідно до кого 26.12.2024 близько 13 год. за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розпивали спиртні напої на кухні. Під час цього між ними стався словесний конфлікт з приводу проходження військової служби. В ході конфлікту ОСОБА_4 говорив ОСОБА_6 , що за такі слова поб`є його, однак той не слухав та ОСОБА_4 взяв зі столу ніж у праву руку і в знервованому стані став наносити удари ножем по тілу ОСОБА_6 . Крім того, ОСОБА_4 показав механізм нанесення ударів потерпілому (а.с. 230-232);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість руху за № 68 від 27.12.2024, відповідно до якого в ОСОБА_4 виявлено стан алкогольного сп`яніння 1.2 проміле (а.с. 191).

Мотиви зміни обвинувачення

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення. Прямий умисел це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

При цьому пункт 4 вищевказаної постанови, зокрема, визначає, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема, у своїх постановах від 17 вересня 2020 року у справі № 286/4163/19, від 09 лютого 2021 року у справі № 754/2480/18, від 03 березня 2021 року у справі № 286/1641/17 тощо.

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України та статтею 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожен елемент складу злочину, який визначає його кваліфікацію за кримінальним законом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілих, належності та допустимості доказів на сторону, що їх подає. Згідно ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оцінивши вищенаведені докази з точки належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України в наданих суду доказах підтвердження не знайшло, оскільки ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового слідства не встановлено, що наносячи удари та спричиняючи тілесні ушкодження ОСОБА_6 , обвинувачений мав прямий умисел на його вбивство.

При розгляді кримінального провадження встановлено, що удари носили хаотичний, нецілеспрямований на заподіяння смерті характер. Обвинувачений в разі наявності у нього умислу на вбивство, мав реальну можливість довести свої злочинні дії до кінця, але після нанесення тілесних ушкоджень, вважаючи, що наслідки нанесених тілесних ушкоджень потерпілому не можуть бути загрозою для його життя, припинив свої дії, надав можливість потерпілому залишити місце події (відкрив двері в квартирі), не переслідував його, ще певний час залишався на місці події. Також встановлено, що ОСОБА_6 після нанесення йому ножем тілесних ушкоджень свідомість не втратив, а тому у ОСОБА_4 не було підстав вважати, що він досяг злочинної мети щодо заподіяння смерті потерпілому.

Проаналізувавши у сукупності вимоги закону, вивчивши встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що доводи сторони обвинувачення є неспроможними з огляду на поведінку ОСОБА_4 під час і після вчинення злочину та суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, які свідчать про те, що він вчинив всі необхідні дії, які залежали від його волі та не мав наміру вбивати ОСОБА_6 .

Так, дослідженням матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_4 , після нанесення ударів ОСОБА_6 мав можливість довести злочин до кінця і вбити потерпілого, проте він утримався від подальших протиправних дій, надав змогу потерпілому покинути місце події, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що у ОСОБА_4 не було умислу на позбавлення життя ОСОБА_6 , а був умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Зважаючи на те, що обвинувачений не мав конкретного умислу щодо тяжкості тілесних ушкоджень, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 виходячи зі ступеню тяжкості фактично спричинених тілесних ушкоджень.

Суд оцінює докази сторін кримінального провадження за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. При цьому суд керується законом та оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зважаючи на досліджені в ході судового засідання докази, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК України, як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що були помилково кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство потерпілого.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити за цим законом відповідне покарання.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєному доведена повністю і його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Мотиви призначення покарання

Судом досліджено відомості, які характеризують особу ОСОБА_4 .

При призначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який негативно характеризується за місцем проживання, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинений злочин, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зважаючи на викладене, враховуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, суд вважає, що з урахуванням особи ОСОБА_4 , йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.

Процесуальних витрат у кримінальному проваджені немає.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід залишити раніше обраний у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З огляду на наведене, у строк покарання обвинуваченого необхідно зарахувати попереднє ув`язнення з моменту його фактичного затримання.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Початок строку покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 26.12.2024, і по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До вступу даного вироку в законну силу продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, строком на 60 днів з дня ухвалення вироку, без визначення розміру застави.

Речові докази, які перебувають на зберіганні в кімнаті речових доказів відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, а саме: мобільний телефон марки «Sigma», чоловічу куртку піксель військового зразку з нашаруванням рідини бурого кольору, повернути ОСОБА_6 за належністю; речовини бурого кольору, з яких зроблено змив, складний ніж з дерев`яним руків`ям коричневого кольору, штани військові камуфляжні в піксель, куртку флісову чорного кольору, знищити.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а для особи яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1