КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

12.08.25 м. Козятин

Слідчий суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000297 від 21.07.2025 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2025 року до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області надійшло вказане клопотання, яке мотивоване наступним. Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.07.2025 року до чергової частини відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області надійшов рапорт оперативного працівника ВП № 2 про те, що громадянин ОСОБА_5 , житель с-ще Глухівці Хмільницького району Вінницької області, впродовж тривалого часу зберігає за місцем свого проживання, без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю та боєприпаси, а також виношує намір на збут вищевказаних речей.

21 липня 2025 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за № №0000297, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В ході досудового розслідування, встановлено що до вчинення даного кримінального правопорушення причетний громадянин ОСОБА_6 .

07.08.2025 під час проведення оперативної закупівлі у громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 «покупець» під вигаданими даними ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , придбав за кошти в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень, предмет зовні схожий на гранату з запалом всередині та предмет зовні схожий на снаряд із запалом до РПГ-7, які належним чином вилучені, опечатані та скріплені підписами всіх учасників.

08.08.2025 під час огляду місця події ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , добровільно видала одну грошову купюру номіналом 500 гривень серії ЄВ 9887513, яку в подальшому було поміщено до спец пакету НПУ WAR 1968418.

Так, вказану одну грошову купюру номіналом 500 гривень серії ЄВ 9887513, відповідно до протоколу огляду покупця та вручення грошових коштів було надано громадянину ОСОБА_7 для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі, у зв`язку з чим, вона має значення речового доказу до даному кримінальному провадженні.

08 серпня 2025 року вилучену одну грошову купюру номіналом 500 гривень серії ЄВ 9887513, на підставі ст. ст. 98, 11 КПК України в рамках вказаного кримінального провадження визнано в якості речового доказу, а тому виникла необхідність у накладанні на нього арешту.

Просив накласти арешт на одну грошову купюру номіналом 500 гривень серії ЄВ 9887513, яку в подальшому було поміщено до спец пакету НПУ WAR 1968418, з метою забезпечення заборони права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Після проведення всіх необхідних слідчих дій, речові докази, а саме: одну грошову купюру номіналом 500 гривень серії ЄВ 9887513, яку в подальшому було поміщено до спец пакету НПУ WAR 1968418..

Слідчий, прокурор, власник майна ОСОБА_8 , в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним про дату, час, місце розгляду клопотання. Слідчий та прокурор надали заяви, згідно яких сторона обвинувачення підтримує доводи клопотання, просять справу розглядати за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю вказаних осіб, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України та, враховуючи, що у слідчого судді є достатні дані вважати, що суб`єкт подачі клопотання підтримує його доводи.

Перевіривши наданні матеріали та дослідивши докази по цих матеріалах, встановив наступне.

21 липня 2025 року відомості кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за № 0000297, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В ході досудового розслідування, встановлено що до вчинення даного кримінального правопорушення причетний громадянин ОСОБА_6 .

07.08.2025 під час проведення оперативної закупівлі у громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 «покупець» під вигаданими даними ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , придбав за кошти в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень, предмет зовні схожий на гранату з запалом всередині та предмет зовні схожий на снаряд із запалом до РПГ-7, які належним чином вилучені, опечатані та скріплені підписами всіх учасників.

08.08.2025 під час огляду місця події ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , добровільно видала одну грошову купюру номіналом 500 гривень серії ЄВ 9887513, яку в подальшому було поміщено до спец пакету НПУ WAR 1968418.

З огляду на пояснення ОСОБА_8 , викладені в заяві від 08.08.2025 р. про видачу даної грошової купюри, дані грошові кошти їй надав її брат, ОСОБА_6 , тобто дані грошові кошти є її власністю.

Вказану одну грошову купюру номіналом 500 гривень серії ЄВ 9887513, відповідно до протоколу огляду покупця та вручення грошових коштів було надано громадянину ОСОБА_7 для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі, у зв`язку з чим, вона має значення речового доказу до даному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого ОСОБА_3 від 08 серпня 2025 року вилучену одну грошову купюру номіналом 500 гривень серії ЄВ 9887513, на підставі ст. ст. 98, 11 КПК України в рамках вказаного кримінального провадження визнано в якості речового доказу.

Вирішуючи подане клопотання, суд зазначає, що положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, спецконфіскації, тощо.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. Отже визначальним критерієм для віднесення тих чи інших предметів до речових доказів у конкретному кримінальному провадженні виступають ознаки кримінального правопорушення, яке розслідується. Таким чином, у клопотанні слідчого належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речових доказів є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки постановою слідчого воно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вилучені слідчим предмети є грошима, які набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення, при цьому, з огляду на те, що вони видавалися оперативному покупцеві, дані грошові купюри мають значення одночасно і речового доказу по даному провадженню, отримані на підставі добровільної згоди ОСОБА_8 08.08.2025 р.

Строк звернення з даним клопотанням слідчим дотримані.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Вказане майно має відношення до даного кримінального провадження, підлягає спецконфіскації, відповідно до положень ст.ст. 96-1-96-2 КК України, а його дослідження є необхідним для повного, швидкого, якісного проведення досудового розслідування.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою забезпечення речових доказів, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню в цій частині.

Частиною 2 ст. 100 КПК України визначено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Правові підстави для застосування положень ч. 7 ст. 100 КПК України у даному провадженні, з огляду на зміст клопотання слідчого не вбачаються.

Таким чином, до компетенції слідчого судді не відноситься вирішення питання про порядок зберігання грошової купюри, про яку йдеться в клопотанні, зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а тому в частині вимог клопотання про передачу арештованого майна на зберігання в кімнату речових доказів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 369, 376 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000297 від 21.07.2025 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права користуватися, розпоряджатися, відчужувати на майно, яке належнить ОСОБА_8 , а саме на одну грошову купюру номіналом 500 гривень серії ЄВ 9887513, яку в подальшому було поміщено до спец пакету НПУ WAR 1968418.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1