Справа № 357/3946/24
У Х В А Л А

05 серпня 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гребінки Київської області, громадянина України, депутата Гребінківської селищної ради Київської області VIII скликання, начальника відділу санітарного утримання та озеленення обєктів благоустрою Управління благоустрою та екології Департаменту ЖКГ Білоцерківської міської ради, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ,

кримінальне провадження № 0000436, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.367 КК України,

за участі:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

підозрюваного (власника майна) ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

в обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що Білоцерківським районним управлінням поліції Національної поліції в Київській області здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000436 від 02 листопада 2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.367 КК України.

У ході досудового розслідування установлено, що ОСОБА_4 , будучи начальником відділу санітарного утримання та озеленення об`єктів благоустрою Управління благоустрою та екології Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради, тобто службовою особою, вчинив службову недбалість, що спричинила матеріальну шкоду територіальній громаді.

Так, ОСОБА_4 , всупереч посадовим обов`язкам, не здійснив належного контролю за перевіркою фактичних обсягів і якості послуг, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» за зимове утримання міста Біла Церква (ділянка від вул. Я.Мудрого до Одеської траси). Внаслідок його бездіяльності за актами № 87 (12.12.2023) та № 92 (21.12.2023) на рахунок підрядника було перераховано бюджетні кошти, з яких 202 871,91 грн. - за фактично невиконані роботи.

До того ж, ОСОБА_4 не здійснив належного контролю за перевіркою фактичних обсягів і якості послуг за актами № 88 (08.12.2023) та № 93 (21.12.2023), що стосувались послуг із зимового утримання сіл ОСОБА_6 , Томилівка, Шкарівка, Пилипча, Городище та Глибочка. Його бездіяльність призвела до перерахування підряднику коштів, з яких 154 552,15 грн. - оплата робіт, які фактично не виконувались.

Також, ОСОБА_4 , як відповідальна посадова особа, не перевірив обсяги і якість робіт, зазначених у актах № 1 (06.02.2024) та № 5 (04.03.2024) щодо зимового утримання міста Біла Церква (ділянка від вул. Я. Мудрого до кругової розв`язки на проспекті Незалежності). Внаслідок цього було перераховано кошти, з яких 409 626,16 грн. - за роботи, що фактично не виконувались.

Загалом, неналежне виконання ОСОБА_4 своїх обов`язків призвело до заподіяння шкоди Білоцерківській міській територіальній громаді на 767 050,22 грн.

29 липня 2025 року ОСОБА_4 вручене повідомлення у службової недбалості, тобто невиконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а також у службовій недбалості, тобто невиконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

У межах досудового розслідування, прокурором заявлений цивільний позов до ОСОБА_4 , про стягнення майнової шкоди в сумі 767 050,22 грн.

Досудовим слідством установлено, що у власності підозрюваного ОСОБА_4 перебуває житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зараз є необхідність у застосуванні до вказаного нерухомого майна такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт, із забороною розпорядження ним.

Така необхідність обумовлена метою виконання завдань кримінального провадження, потребою запобігання подальшого використання та розпорядження майном з боку його власників та третіх осіб, які заявляють право вимоги на нього, зокрема відчуження, зміни, спотворення, знищення рухомого майна.

Отож, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, прокурор просив: накласти арешт на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши розпорядження ним.

У ході розгляду, прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання, за підстав та обставин, які наведені у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти накладення арешту.

Захисник ОСОБА_5 підтримала свого підзахисного, посилаючись на те, що прокурор не довів: наявність у нього підстав для здійснення представництва інтересів держави та пред`явлення цивільного позову; обґрунтованість підозри; співмірність вартості майна, яке належить арештувати, із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстав для застосування заборони розпорядження майном.

Слідчий суддя заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані ним матеріали з кримінального провадження, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна.

Згідно з ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: (1) перелік майна, на яке накладено арешт; (2) підстави застосування арешту майна; (3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; (4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; (5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав № 437211412 від 28 липня 2025 року слідчим суддею з`ясовано, що житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у приватній власності ОСОБА_4 , на підставі договору дарування від 11 червня 2024 року.

Згідно з клопотанням про арешт, прокурор просив накласти арешт у вигляді заборони розпорядження вище вказаним нерухомим майном, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен враховувати: (1) правову підставу для арешту майна; (2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); (3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); (3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); (4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); (5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На виконання вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, слідчий суддя має перевірити: (1) чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) чи потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; (3) чи може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отож, зважаючи на доводи учасників кримінального провадження, слідчий суддя для початку з`ясовує наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечувала наявність обґрунтованої підозри, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів, зібраних у ході досудового розслідування.

У цьому контексті, слідчий суддя зазначає, що у КПК України не міститься визначення обґрунтованої підозри.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Отож, для вирішення питання про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 слідчий суддя звертається до практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях, Європейський суд з прав людини визначив фактичний і юридичний критерії обґрунтованості підозри.

За першим з них, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32).

За другим, окрім фактичної сторони, існування «обґрунтованої підозри» у значенні статті 5 § 1 (c) вимагає, щоб факти, на які посилається, можна було розумно вважати такими, що підпадають під один із розділів, що описують злочинну поведінку в Кримінальному кодексі (див. рішення у справі «Влох проти Польщі» (Wloch v. Poland) від 19 жовтня 2000 року, п.109).

Згідно з повідомленням про підозру від 29 липня 2025 року, ОСОБА_4 підозрюється у службовій недбалості, тобто невиконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а також у службовій недбалості, тобто невиконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

На підтвердження обґрунтованості підозри, слідчому судді надані такі матеріали, які досліджені в судовому засіданні: витяг з ЄРДР (а.с. 4-11); повідомлення про підозру (а.с. 19-27); висновок експерта від 18 березня 2025 року № 246/03/46-25 (а.с. 28-93).

Слідчий суддя вважає, що описані в підозрі обставини та досліджені матеріали з кримінального провадження, підтверджують версію досудового розслідування про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень

Слідчий суддя вважає, що кваліфікація діянь, описаних в підозрі, ґрунтується на вимогах КК України, оскільки обставини зазначені в підозрі об`єктивно вказують на усі ознаки вказаних в них кримінальних правопорушень.

Отож, слідчому судді доведена обґрунтованість врученої ОСОБА_4 підозри, за фактичним та юридичним критеріями.

Слідчий суддя відхиляє доводи захисника про відсутність належних доказів, що підтверджують вину ОСОБА_4 , оскільки надані прокурором докази містять інформацію, яка стосується події кримінального правопорушення, яке розслідується у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя відхиляє доводи захисника про недопустимість наданих прокурором доказів, оскільки, згідно з ч. 1 ст. 89 КПК України слідчий суддя не є суб`єктом оцінки доказів на предмет їх допустимості, таку оцінку може здійснити лише суд під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Як на правову підставу для арешту прокурор посилався на необхідність забезпечення цивільного позову.

У судовому засіданні захисник вказував, що прокурором не обґрунтовано і не доведено суду його право звернутися з цивільним позовом в інтересах Білоцерківської міської ради, зокрема факту бездіяльності останньої, яка полягає у невжитті нею протягом розумного строку заходів для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди.

У цьому контексті слідчий суддя зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва.

Отже, прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді. Обов`язку доводити ці обставини у прокурора немає.

Також, як свідчить практика Верховного Суду у постанові від 16 квітня 2019 року у справі ЄУН 910/3486/18, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач здійснює захист свої прав.

Слідчим суддею з`ясовано, що у ході досудового розслідування, прокурор ОСОБА_3 звернувся з цивільним позовом в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради до ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

У вказаному позові прокурор належно обґрунтував наявність підстав для здійснення представництва Білоцерківської міської ради, посилаючись на її бездіяльність.

Отож, у зв`язку з цим, слідчий суддя відхиляє доводи захисника про відсутність підстави для накладення арешту.

Слідчому судді доведена обґрунтованість розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на загальну суму 767 050,22 грн., що підтверджується висновком експерта від 18 березня 2025 року № 246/03/46-25.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на будинок належний підозрюваному відповідатиме вимогам розумності і співрозмірності вартості майна сумі завданих збитків.

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий спосіб втручання у право власності власника майна, а наслідки для нього, які настануть внаслідок арешту є виправданими. У даному випадку необхідність виконання завдання кримінального провадження переважає приватний інтерес власника майна.

Слідчий суддя погоджується, що іншим чином, аніж шляхом накладення арешту на будинок належний підозрюваному, із забороною розпорядження ним, забезпечити відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення неможливо, оскільки підозрюваний матиме можливість відчужити вказане майно.

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий спосіб втручання у право власності власника майна, а наслідки для нього, які настануть не будуть незворотними, не позбавлять його житла, оскільки накладеним арештом не обмежується право підозрюваного чи інших осіб в користуванні чи володінні житловим будинком.

Отож, виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне: накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_4 , заборонивши розпорядження вказаним майном.

Керуючись ст. 170-175, 309-310 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

задовольнити клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000436, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.367 КК України.

Накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), заборонивши розпорядження вказаним майном.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором, слідчим.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений 11 серпня 2025 року о 12:45 годин.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1