Справа № 602/498/25
Провадження № 1-кп/602/96/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2025 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, -

в с т а н о в и в :

Наприкінці березня 2025 року, точної дати та часу не встановлено, у ОСОБА_4 , виник умисел направлений на самовільне захоплення земельної ділянки, що розташована з 97 км+ 687м до 97 км+745м з правої сторони перегону Ланівці - Збараж за ходом зростання кілометрів, яка розташована в межах смуги відведення АТ «Укрзалізниця» на території Бережанської сільської ради Кременецького району Тернопільської області у селі Бережанка Кременецького району Тернопільської області та знаходиться в охоронній зоні, з метою її подальшого обробітку та вирощування сільськогосподарських культур.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній електропостачання та зв`язку, інших пристроїв та об`єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу України охоронні зони створюються навколо споруд електронних комунікацій, у тому числі базових станцій мобільного зв`язку, земних станцій супутникового зв`язку, уздовж ліній електронних комунікаційних мереж, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Згідно з п.7 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1455 від 27.12.2022 охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки та повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидва боки лінії від крайніх проводів за умови їх невідхиленого положення на таку відстань по горизонталі для ліній 3-20 кВ - 10 метрів.

Встановлено, що ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч зазначених вимог законодавства самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,07 га, яка знаходиться в охоронній зоні. При цьому ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що у нього відсутні будь-які дозвільні документи на право власності, користування або оренду земельної ділянки, до 21.05.2025 року здійснював обробіток та вирощування сільськогосподарських культур на вказаній земельній ділянці, яка відповідно до ст. 6 ЗУ «Про залізничний транспорт», ст. 112 Земельного кодексу України, п.7 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1455 від 27.12.2022 є охоронною зоною та перебуває у постійному користуванні АТ «Українська залізниця».

Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю і в судовому засіданні пояснив, що дійсно він наприкінці березня 2025 року без будь-яких дозвільних документів зайняв земельну ділянку біля залізниці та здійснював на ній обробіток та вирощування сільськогосподарських культур. В даний час він жаліє про вчинене, щиро кається і більше такого робити не буде.

Представники потерпілого в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак на адресу суду від нього поступила заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити у його відсутності, при призначенні міри покарання покладається на думку суду.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням визнання вини обвинуваченою, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.197-1 КК України, як за ознаками самовільного зайняття земельної ділянки в охоронній зоні.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Таким чином, з урахуванням особи винного, який є людиною молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також з огляду на обставини,що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування шкоди, зважаючи на належну поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також з урахуванням відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, негативної оцінки своїх дій, обіцянки недопускати в майбутньому вчинення правопорушень, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при призначенні ОСОБА_4 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, суд вбачає за можливе застосувати частину 1 статті 69 Кримінального кодексу України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст.197-1 КК України, а саме у вигляді штрафу, яке буде необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 374, 375 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, призначивши покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Лановецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_5