КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурор - ОСОБА_5

адвоката - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на майно вилучене 08.01.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки iPhone12 Pro Max, imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ;

- чорнові записи на 6 арк. формата А4.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор та адвокат подали апеляційні скарги.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити, накласти арешт на майно вилучене 08.01.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-предмети зовні схожих на долари США у сумі 59200;

-ключ для криптогаманець TrezorSafe3;

-мобільний телефон марки iPhone12 Pro Max, imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ;

-чорнові записи на 6 арк. формата А4;

- моноблок Lenovo, з розбитим екраном, s/n: NP1FWTXJ.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відтак ухвала підлягає скасуванню.

Вважає, що майно, щодо якого слідчим суддею було відмовлено в арешті, в повній мірі відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а також у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відтак незастосування даного виду заходу забезпечення суттєво зашкодить кримінальному провадженню та може привести до втрати та знищення речових доказів.

Представник власника майна в своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказує на те, що мобільний телефон був вилучений незаконно, оскільки ухвалою слідчого судді про проведення обшуку дозвіл на його вилучення не надавався, також таке вилучення суперечить і вимогам ч. 2 ст. 168 КПК України.

Окрім цього, відсутні підстави і для вилучення чорнових записів, відтак і арешту такого майна.

Звертає увагу і на те, що арешт на вилучене під час проведення обушку майно не може бути накладено з метою забезпечення подальшої конфіскації, так як власнику майна у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру у зв`язку з чим не доведено обставин, викладених в ч. 4 ст. 170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги представника власника майна відмовити, адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, детективами підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 10.05.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 3 ст. 229 КК України.

27.01.2025прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно вилученого 08.01.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-предмети зовні схожих на долари США у сумі 59200;

-ключ для криптогаманець TrezorSafe3;

-мобільний телефон марки iPhone12 Pro Max, imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ;

-чорнові записи на 6 арк. формата А4;

- моноблок Lenovo, з розбитим екраном, s/n: NP1FWTXJ.

Ухвалою слідчого суддіСолом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року зазначене клопотання прокурора про арешт майна задоволено частково, зокрема відмовлено в арешті предметів зовні схожих на долари США у сумі 59200; ключа для криптогаманець TrezorSafe 3; моноблоку Lenovo, з розбитим екраном, s/n: NP1FWTXJ, у зв`язку із недоведенням стороною обвинувачення мети та підстав для арешту цього майна.

З такими рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення.

08.01.2025 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено вказане в клопотанні прокурора майно.

Наявність такої ухвали обумовлює законність проведення обшуку за наведеною адресою та законність вилучення виявленого під час обшуку майна, яке є тимчасово вилученим.

В подальшому постановою старшого детектива Територіального управління БЕБ у Київській області ОСОБА_8 від 09.01.2025 дане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000001 від 10.05.2023.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за обставинами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження вищевказаного майна, яке відповідає ознакам речового доказу згідно ст. 98 КПК України, колегія суддів прийшла обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстави для задоволенні внесеного на розгляд стороною обвинувачення клопотання в повному обсязі та арешту цього майна.

При цьому, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку.

Для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК України передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК України).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Враховуючи обставини можливого вчинення злочину, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, існує сукупність розумних підозр вважати, що зазначене майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, на думку апеляційного суду, слідчим суддею було обґрунтовано зазначено про відсутність підстав для арешту майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації, оскільки власник майна у даному кримінальному провадженні не має статусу підозрюваного, відтак відсутні обставини визначені ч. 4 ст. 170 КПК України.

Така позиція цілком узгоджується і з позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до якої володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту, необ`єктивність і формальність судового розгляду, апеляційна скаргапрокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 підлягає задоволенню, при цьому апеляційна скарга адвокатаОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення вказаного клопотання сторони обвинувачення, накладення арешту на зазначене в ньому майно, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може зумовити труднощі та перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні № 0000001 від 10.05.2023, спричинити втрату інформації, яка має доказове значення в ході здійснення досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року, якою частково задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на майно вилучене 08.01.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки iPhone12 Pro Max, imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ; чорнові записи на 6 арк. формата А4, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене 08.01.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-предмети зовні схожих на долари США у сумі 59200;

-ключ для криптогаманець TrezorSafe3;

-мобільний телефон марки iPhone12 Pro Max, imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ;

-чорнові записи на 6 арк. формата А4;

- моноблок Lenovo, з розбитим екраном, s/n: NP1FWTXJ.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2172/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 760/926/25

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1