ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025року

м. Київ

справа № 947/10923/24

провадження № 51-846 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000325, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу прокурора було задоволено частково, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано і ухвалено свій, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_7 засуджено за те, що він 12 та 18 березня 2024 року, будучи військовозобов`язаним та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, перебуваючи в кабінеті № 10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до чинного законодавства України, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про явку на загальну мобілізацію, а також обізнаним про воєнний стан, введений на території України з 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та з Указом Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03 березня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», яким на території України оголошено повну мобілізацію протягом 90 діб та строк дії якої неодноразово продовжувався і діє на теперішній час, відмовився отримати під підпис повістку про його виклик на 15 год 13 та 19 березня 2024, відповідно, до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення призову за мобілізацією. Таким чином, усвідомлюючи наслідки неявки та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи придатним за станом здоров`я до проходження військової служби та не маючи жодних поважних причин на відстрочку, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації шляхом неприбуття в зазначений день та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тим самим без поважних причин відмовився від проходження військової служби, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимоги Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №56/2022 «Про загальну мобілізацію».

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, а тому просить звільнити останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи його від відбування з випробуванням, місцевий суд належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а також врахував особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на спецобліках не перебуває, визнав вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину.

Крім того, зазначає, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 також беззаперечно визнав вину та розкаявся у вчиненому, а також на даний час призваний на військову службу за мобілізацією та належним чином виконує свій конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини, що підтверджує його щире каяття.

З огляду на викладені вище обставини вважає, що вирок апеляційного суду на теперішній час про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції його від суспільства є необґрунтованим.

Позиції інших учасників судового провадження

Під час касаційного розгляду прокурор ОСОБА_5 вважала за необхідне касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність обвинувачення та правильність кваліфікації дій за ст. 336 КК України в касаційній скарзі захисником не оспорюються, а томув касаційному порядку не перевіряються.

У касаційній скарзі захисник указує про те, що, скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, судом апеляційної інстанції не було належним чином враховано даних, що характеризують особу засудженого, а також обставини, які пом`якшують йому покарання.

Таким чином, захисник уважає, що призначене апеляційним судом ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим через його надмірну суворість, у зв`язку з чим просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України, з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_7 на момент касаційного перегляду вже призваний на військову службу за мобілізацією, що свідчить про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Перевіряючи наведені доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, місцевий суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є нетяжким, а також взяв до уваги особу засудженого.

Зокрема, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, неодружений, на утриманні нікого не має, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності. Обставин, які б обтяжували покарання, в ході судового розгляду встановлено не було.

Водночас, враховуючи особу ОСОБА_7 , місцевий суд дійшов висновку, що застосування до останнього положень ст. 75 КК буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Проте з такими висновками місцевого суду не погодився суд апеляційної інстанції.

Так, скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд у своєму вироку зазначив, що місцевий суд не достатньо врахував конкретні обставини кримінального правопорушення, те, що засуджений, будучи військовозобов`язаним й придатним до військової служби, та повідомленим у визначеному законом порядку про призов на військову службу під час загальної мобілізації, не з`явився до РТЦК та СП, чим ухилився від призову на військову службу в особливий період.

Мотивуючи свої висновки, апеляційний суд вказав, що ухилення від захисту Батьківщини під час військової агресії ворога свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Проте колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду апеляційної інстанції про неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та вважає обґрунтованими вимоги касаційної скарги захисника в цій частині.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вчинений ОСОБА_7 злочин є нетяжким. Засуджений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, шкодує про цей вчинок, про що свідчить безпосередньо його заява від 17 лютого 2025 року та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призив на військову службу за призовом ОСОБА_7 під час мобілізації від 24 лютого 2025 року, з призначенням останнього на посаду солдата резерву 51 запасної роти. Крім того, під час досудового розслідування ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину та в ході судового розгляду визнав пред`явлене йому обвинувачення в повному обсязі та погодився на розгляд кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України, тобто без дослідження доказів його винуватості. За наявності обставин, які пом`якшують покарання та з визнанням яких судом першої інстанції, повністю погоджується і колегія суддів, зважаючи на відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд касаційної інстанції приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення касаційної скарги захисника та застосування до засудженого положень ст. 75 КК України. В зв`язку з чим вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в цій частині.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8