СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/672/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001079 від 19.09.2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, розлученого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

30.05.2024 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

3 13.04.2022 у військовій частині НОМЕР_2 , а з 21.04.2024 - перебуваючи у розпорядженні командира військової частини, проходить військову службу за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Окрім того, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, зобов?язаний додержуватися вимог ст. ст. 6, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил україни та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок. бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Згідно зі ст. ст. 41, 92 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відповідно ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України об?єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід ємними від фізичної чи юридичної особи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із п. 4 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських організацій, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України» «Додатку №l» до постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 N?2471-XII «Про право власності на окремі види майна», не може перебувати у власності громадян, серед іншого, наркотичні, психотропні, сильнодіючі отруйні лікарські засоби (за винятком отримуваних громадянами за призначенням лікаря).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» на території України встановлюються заходи контролю за обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що передбачають окрім іншого: визначення основних умов, вимог, правил і системи заходів, пов?язаних з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин в Україні; ліцензування відповідних видів діяльності з обігу наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів; запровадження системи дозволів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за дотриманням дозвільних документів; застосування заборон та обмежень щодо обігу окремих наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та встановлення квот, у межах яких здійснюються виробництво, виготовлення, зберігання, ввезення на територію України, вивезення з території України наркотичних засобів і психотропних речовин; відпуск фізичним особам наркотичних засобів, психотропних речовин лише за рецептом лікаря і відповідно до медичних показань; встановлення обмежень, пов?язаних з виконанням окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів; запровадження відповідальності за порушення законодавства про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори; інші заходи, передбачені Законом та міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №255 від 11.03.2022), «Список №2 Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» в «Таблиця І» PVP (1-феніл-2-піролідин- 1-іл-пентан-І-он) є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 30.05.2024 у кримінальному провадженні №0000507 від 30.05.2024 (справа № 758/10773/24) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

Однак, усупереч вищенаведених нормативно-правових актів, ОСОБА_3 протягом року після засудження 30.05.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу психотропних речовин за наступних обставин.

Так, в один із днів, але не пізніше 11 год 37 хв 19.09.2024, за невстановлених обставин ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою особистого вживання без мети збуту, у порушення вищенаведених нормативно-правових актів незаконно придбав кристалоподібну речовину білого кольору масою 0,739 г, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP масою 0,296 г, та для подальшого вживання незаконно зберігав її при собі без мети збуту.

Під час перебування ОСОБА_3 19.09.2024 приблизно о 11 год 37 хв за адресою: м.Київ, вул. Василя Доманицького, поблизу будинку №4, останній був зупинений працівниками поліції. За результатами проведених слідчих дій виявлено факт незаконного зберігання ОСОБА_3 без мети збуту, у пакеті з прозорого безбарвного полімерного матеріалу із пазовою застібкою у правій задній кишені штанів, у які він був одягнений, кристалоподібної речовини білого кольору масою 0,739 г, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP масою 0,296 г, яку у подальшому вилучено.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, вказавши на дату, мету та спосіб вчинення злочину. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу. При цьому судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , показання якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинені протягом року після засудження за цією статтею.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який має середньо-технічну освіту, розлучений, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, нагороджений орденом «За мужність», медаллю «За поранення» (важке), відзначений почесним нагрудним знаком Головнокомандувача ЗСУ «Сталевий хрест», на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також суд враховує його вік, стан здоров`я, конкретні обставини, спосіб, обстановку вчиненого ним кримінального правопорушення, його відношення до скоєного.

Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.

З огляду на вищевикладене, виходячи із сукупності усіх обставин кримінального провадження, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за скоєне кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі, при цьому знаходить підстави для застосування мінімального строку покарання.

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що 30.05.2024 року ОСОБА_3 засуджено вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Згідно ч.1, ч.4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відтак, з огляду на викладене, на підставі ст.71 КК України, до покарання за цим вироком суд частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30.05.2024, застосувавши п.п.«а-1» п.1 ч.1 ст.72 КК України, та призначає ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) дні.

Водночас, з огляду на особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення злочину, наявність по справі обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, який в судовому засіданні запевнив, що в подальшому не допускатиме протиправної поведінки, з урахуванням позиції прокурора, який в судових дебатах запропонував звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням передбачених ст.76 КК України обов`язків.

На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення як підсудним, так й іншими особами нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, а саме витрати на залучення експерта (висновок експерта №СЕ-19/111-24/54489-НЗПРАП від 24.09.2024), що становлять 3029 гривень 12 копійок, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовані.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, ч. 15 ст. 615 КПК України, ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту ОСОБА_3 частину покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м.Києва від 30.05.2024 року, та остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 2 (два) дні.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно ч.1 ст. 76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ч.4 ст.76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_3 на час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 3029 гривень 12 копійок.

Речові докази: PVP, масою 0,296 г - знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1