ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1803/20 Головуючий 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1610/25 Головуючий апеляційної інстанції - ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.121, ч.1 ст.162, ч.2 та ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їхніх захисників, відповідно, адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.05.2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено раніше обраний - у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з 09 березня 2020 року.

Крім того, цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Павлівка Друга Лозівського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

- за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавленні волі строком на 8 (вісім) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.05.2018, більш суворим, призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.1 ст.162 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.05.2018 і остаточно призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 3 (три) місяця.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишено раніше обраний - у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено відраховувати з 09 березня 2020 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що 01.01.2018, точного часу, як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду, встановити не виявилось можливим, неповнолітній ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій, і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, проник до сараю, розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить потерпілій ОСОБА_11 , звідки таємно викрав 22 безпорідні свійські куриці, віком 9 місяців по 2 кілограми кожна, вартістю по 123 грн. кожна. Утримуючи при собі викрадене, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2706 гривень.

В кінці травня 2019 року, точної дати та часу, як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду, встановити не виявилось можливим, неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку ОСОБА_11 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій, і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав з металевого ящика, який знаходився у кімнаті будинку, дві золоті каблучки, виготовлені із золота 385 проби, вагою по 4 грами кожна. Утримуючи при собі викрадене, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4180 гривень 12 копійок.

Крім того, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, в період часу з 24.12.2019 по 28.12.2019, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , стосовно яких матеріали кримінального провадження були виділені в окреме провадження та 07.07.2020 ухвалено вирок Близнюківським районним судом Харківської області, три рази таємно проникали до гаражу, який використовується як сховище і розташований на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , та належить на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_15 , всупереч встановленому порядку проникнення до іншого володіння особи.

ОСОБА_16 за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , реалізуючи свій протиправний умисел направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи, бажаючи досягти протиправного результату, спрямованого на порушення недоторканості житла, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, діючи всупереч ст.30 Конституції України, протиправно, тобто без добровільної згоди власника ОСОБА_15 , самовільно здійснили незаконно три проникнення до іншого володіння особи, а саме приміщення (гаражу), розташованого на території двору за адресою: АДРЕСА_4 .

08.03.2020, близько 15:00 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходилися в гостях у ОСОБА_17 , за адресою: АДРЕСА_5 , де розпивали алкогольні напої. В ході розпиття алкогольних напоїв між ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_17 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 . Реалізуючи спільний злочинний умисел групи, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, завалив ОСОБА_17 на підлогу та почав наносити йому удари кулаками обох рук по тулубу і голові, після чого взяв у руки милицю та вдарив нею п`ять разів по ногам та тулубу потерпілого. В цей же час, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи спільний злочинний умисел групи, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_17 , нахилився над ним, та наніс йому близько 15 ударів кулаками обох рук по голові, після чого, взявши у руки пластиковий таз, наніс ним близько 3 ударів по голові потерпілому. Одночасно, ОСОБА_7 , прикривав рот потерпілого правою рукою і, взявши у ліву руку металеву каструлю, наніс нею близько 10 ударів по голові ОСОБА_17 .

Своїми умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нанесли потерпілому ОСОБА_17 тілесні ушкодження:

- голови та обличчя: закрита черепно-мозкова травма у вигляді синця з двома саднами в правій скронево-тім`яній області з кровопідтечністью м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні в цій області, велике садно в області проекції правого потиличного бугра з кровопідтечністью м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні в цій області, масивної кровопідтечності лівого скроневого м`яза, крововиливів під тверду мозкову оболонку в правій і лівій потиличних долях базальній та конвекситальній поверхнях, крововиливів під м`які мозкові оболонки в області полусів обох потиличних долей по базальної поверхні, по всім поверхням мигдалин мозочка, крововиливів у шлуночки головного мозку, забою лівої півкулі головного мозку, синця в області лоба справа, синців в області лоба в центрі відповідно до умовної серединної ліній обличчя, в лівій навколоочній області, в правій навколоочній області, поширюючись в область проекції правої виличної кістки і на праву щоку, саден на тлі синця на правій щоці, в лівій скронево-лобній області на 2 см до заду від зовнішнього краю лівої надбрівної дуги, в області проекції лівої виличної кістки, розповсюджуючись в ліву підочну область, на лівій щоці на синцевій основі, в міжбрівній області, на спинці носу справа, на кінчику носу, на обох крилах носу, масивної кровопідтечністі білонної оболонки правого ока у зовнішнього кута і лівого ока у зовнішнього та внутрішнього кутів;

- тулубу: великий синець по задній поверхні шиї на всьому протязі, синці по передній поверхні грудної клітки справа в області проекції 3-5-го ребер між рівнем навкологрудинної та середньо ключичної ліній, по передній поверхні грудної клітки зліва в області проекції 3-5-го ребер між рівнем середньо-ключичної та передньо-пахвової ліній, в області проекції 2-го лівого ребра по середньо ключичній лінії;

- кінцівок: великі синці по розгинальній поверхні правого передпліччя у верхній та середній третинах, переходячи на згинальну поверхню у середній третині і поширюючись у нижню третину, по розгинальній поверхні правого передпліччя на межі середньої та нижньої третин, по розгинальній поверхні лівого передпліччя у верхній та нижній третинах, по згинальній поверхні лівого передпліччя у верхній, середній та нижніх третинах, по передній поверхні лівого колінного суглобу, поширюючись на внутрішню поверхню лівої гомілки у верхню третину, по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у верхній та середній третинах.

За ступенем тяжкості вказана закрита черепно-мозкова травма з забоєм головного мозку та крововиливами під оболонки і у шлуночки головного мозку, що ускладнилася набряком-стисканням головного мозку - це тяжке тілесне ушкодження, як небезпечне для життя; синці на шиї, тулубі, верхніх і нижніх кінцівках - це легкі тілесні ушкодження. ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_17 помер. Безпосередньою причиною смерті потерпілого ОСОБА_17 стала вищевказана черепно-мозкова травма з забоєм головного мозку та крововиливами під оболонки і у шлуночки головного мозку, що в своїй течії ускладнилася набряком - стисканням головного мозку.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно; за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.1 ст.162 КК України, тобто незаконне проникнення до іншого володіння; за ч.2 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.05.2025 та визнати ОСОБА_8 не винуватим за ч.2 ст.121 КК України.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що ОСОБА_8 за ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України вину визнає та щиро кається, проте категорично не погоджується з обвинуваченням за ч.2 ст.121 КК України.

Наголошує на тому, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а фактично ґрунтуються на внутрішньому переконанні суду.

Вказує, що судом не враховано, що у судовому засіданні та на допиті обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав повністю та зазначив, що він самостійно почав бити потерпілого, а ОСОБА_8 в цей час був у магазині, а коли останній повернувся, то намагався допомогти потерпілому.

Зазначає, що обвинувачення, зокрема, базується на висновках експертів згідно з якими у ОСОБА_8 мали місце травматичні ділянки припухлості кісті. Проте зазначені ушкодження він отримав, оскільки розбив вікно, коли намагався втекти, бо злякався того, що ОСОБА_17 вже не рухався.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції послався на показання свідків, які підтвердити участь ОСОБА_8 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не могли, оскільки факту самої події не бачили.

Будь-які письмові або речові докази, які б викривали обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, на думку захисника, відсутні.

Просить врахувати той факт, що затримання на місці події не може бути основою для визнання особи винною у вчиненні будь-якого злочину та притягнення її до кримінальної відповідальності.

Зауважує, що у ОСОБА_8 були дружні відносини з ОСОБА_17 .

Робить висновок, що судом не взято до уваги всі обставини справи, а також покладено в основу обвинувального вироку лише позицію сторони обвинувачення, яка не знайшла свого підтвердження в судових засіданнях під час вивчення доказів по справі.

Крім того, не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.05.2025 та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є: визнання вини у повному обсязі, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину.

Просить взяти до уваги, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога-психолога перебуває з 2005 року у зв`язку з легкою розумовою відсталістю, а тому потребує контролю з боку лікарів.

Вважаючи призначене покарання таким, що не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення внаслідок суворості, захисник просить призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На вказаний вирок також була подана апеляційна скарга прокурора ОСОБА_18 , який до початку апеляційного розгляду відмовився від неї, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні за допомогою відеоконференції брали участь захисники обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідно, адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також брали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та підтримали апеляційні скарги, подані їхніми захисниками.

ОСОБА_7 свою вину визнає, але просить визнати невинуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки він до цього не причасний. ОСОБА_8 підтвердив зазначене та пояснив, що з боку працівників був вплив на нього, щоб він визнав свою вину, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі, будучи повідомленими, у судове засідання не з`явилися, на особистій участі не наполягали. Жодних клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останніх не надходило.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, а також те, що ніхто з учасників не заперечував проти розгляду справи за відсутності потерпілих, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду вироку за відсутності вказаних осіб, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників, думку обвинувачених та прокурора, учасників судового засідання, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірними і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

- потерпілої ОСОБА_19 , допитаної в судовому засіданні, яка повідомила, що ОСОБА_17 є її братом, який мешкав за адресою: АДРЕСА_5 , та який за життя зловживав алкогольними напоями, її брат пересувався за допомогою милиць або палиці, оскільки мав травму ноги. 08.03.2020 близько 18:00 год. їй зателефонувала ОСОБА_20 , яка мешкає по сусідству з ОСОБА_17 , та повідомила, що її брата побили та його було доставлено до лікарні, де ОСОБА_17 помер;

- свідка ОСОБА_21 , допитаної в судовому засіданні, яка повідомила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_6 . 08.03.2020, приблизно о 15:30 год. вона перебувала у себе вдома та почула звук розбитого скла. Вона вийшла з квартири та постукала у двері до сусіда ОСОБА_22 , вважаючи, що звук був звідти, але двері їй ніхто не відчинив. Тоді вона пішла у сусідній під`їзд до ОСОБА_23 , та повідомила про те, що у ОСОБА_24 щось трапилося, розбилося скло. ОСОБА_23 зателефонувала ОСОБА_22 , але вони повідомили, що їх немає вдома. Потім вона та ОСОБА_23 вийшли на вулицю та побачили розбите віконне скло в кухні в квартирі ОСОБА_25 . Також вона побачила у середині квартири ОСОБА_25 двох хлопців - ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . Вона та ОСОБА_23 запитали про те, де знаходиться ОСОБА_25 , на що хлопці відповіли що він спить. ОСОБА_27 сказав, що він вдарив ОСОБА_25 , внаслідок чого останній втратив свідомість. Вона викликала швидку допомогу, а ОСОБА_23 викликала працівників поліції;

- свідка ОСОБА_20 , допитаної в судовому засіданні, яка повідомила, що вона мешкає у сусідній квартирі з ОСОБА_17 . ОСОБА_30 до подій в березні 2020 року часто приходив до ОСОБА_25 , а ОСОБА_27 почав приходити пізніше - з зими. 08.03.2020 приблизно о 16:00 год. вона знаходилася у себе вдома, куди до неї прийшла ОСОБА_21 , яка мешкає у сусідньому під`їзді та яка повідомила про те, що у сусідній квартирі - у ОСОБА_25 або у ОСОБА_24 - щось гримнуло. Тоді вона зателефонувала сусідці ОСОБА_28 , яка повідомила, що її вдома немає. Після цього, вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_29 вийшли на вулицю та побачили через вікно, яке розташоване у кухні квартири ОСОБА_17 , що у квартирі знаходяться ОСОБА_27 та ОСОБА_30 , вона бачила на руках цих хлопців кров. Вона через вікно запитала у ОСОБА_27 про те, де знаходиться ОСОБА_25 , на що він відповів, що останній спить у нетверезому стані. Вона вирішила викликати працівників поліції. Після цього, ОСОБА_30 відкрив хвіртку вікна, та вони разом з ОСОБА_27 вилізли через хвіртку з квартири ОСОБА_25 . Вона побачила на руці у ОСОБА_26 рану, яка кровоточила, а у ОСОБА_27 на руках була кров з брудом. В цей час приїхали працівники поліції. Співробітник поліції заліз через відчинену хвіртку до квартири ОСОБА_25 , вибив вхідні двері, та запросив її у квартиру. Зайшовши у квартиру, вона побачила на підлозі у кухні лежачого на спині ОСОБА_25 , який хрипів, обличчя якого було у крові, опухле. У квартирі був безлад, всі речі були знесені у середину кімнати;

- свідка ОСОБА_29 , допитаного в судовому засіданні, який повідомив, що 08.03.2020 близько 16:00 год., він знаходився вдома, та почув сильний стук у вхідні двері. Він відкрив двері та побачив ОСОБА_21 , яка мешкає у сусідньому під`їзді на другому поверсі, яка повідомила, що почула у когось сусідів на першому поверсі незрозумілий грохіт. Його дружина - ОСОБА_20 зателефонувала сусідам ОСОБА_31 , яка мешкає на першому поверсі, але остання повідомила, що її вдома немає. Тоді, він разом з дружиною та ОСОБА_32 вийшли на вулицю до під`їзду. ОСОБА_33 підійшла до вікна в квартирі ОСОБА_25 та побачила у квартирі останнього хлопців - ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , з якими через хвіртку почала розмовляти, запитуючи, де знаходиться ОСОБА_25 . Потім його дружина викликала працівників поліції;

- свідка ОСОБА_34 , допитаної в судовому засіданні, яка повідомила, що 08.03.2020 їй зателефонував ОСОБА_25 та попросив пляшку горілки об`ємом 0,25 л., сказавши, що за горілкою прийде ОСОБА_8 . Потім, приблизно в обідній час, до неї прийшов ОСОБА_30 разом з ОСОБА_27 , вона їм віддала горілку, а вони їй гроші. ОСОБА_30 та ОСОБА_27 сказали їй, що їм замалий об`єм горілки, на що вона відповіла, що більше горілки не дасть, оскільки ОСОБА_25 їй вже заборгував 100 гривень. Потім, від мешканців міста їй стало відомо про те, що ОСОБА_30 та ОСОБА_27 побили ОСОБА_25 .

Відповідно до ч.11 ст.615 КПК України, зі згоди обвинувачених та їхніх захисників, в судовому засіданні були відтворені покази свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_35 , які були надані ними в судових засіданнях під головуванням судді ОСОБА_36 .

Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені показання потерпілої та свідків об`єктивно підтверджуються, узгоджуються та доповнюються ще й наступними доказами, а саме:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань №0000300 від 09.02.2020 про внесення відомостей про кримінальне провадження (том 1 а.с.200-201);

- рапортом ст. інспектора-чергового СРПП Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 08.03.2020 №2349 про надходження повідомлення ОСОБА_20 про те, що 08.03.2020 за адресою: АДРЕСА_5 , було побито її сусіда ОСОБА_17 , що двері його квартири не відчиняються, у квартирі розбите вікно, що в квартирі знаходяться двоє чоловіків в чорній одежі, один з них в них в захисного кольору одежі, приблизно 19-25 років, в алкогольному стані сп`яніння. Чоловіки повідомили, що ОСОБА_25 нібито без свідомості (том 1 а.с.202);

- рапортом ст. інспектора-чергового СРПП Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 08.03.2020 №2350 про надходження повідомлення диспетчера 103 про те, що 08.03.2020 року зателефонувала невідома жінка, та повідомила про те, що за адресою: АДРЕСА_5 , лежить чоловік ОСОБА_25 без ознак життя та, ймовірно, його вбили (том 1 а.с.203);

- протоколом огляду місяця події від 08.03.2020 з фототаблицею, згідно з яким в квартирі АДРЕСА_7 , було виявлено порушення обстановки в квартирі та вилучено металеву каструлю зі слідами РБК, ватно-марлевий тампон зі змивом РБК з підлоги (том 1 а.с.204-208);

- рапортом ст. інспектора-чергового СРПП Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 15.03.2020 №2682 про надходження повідомлення від чергового лікаря реанімаційного відділення Лозівської ЦРЛ про раптову смерть ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перебував у лікарні з 08.03.2020 (том 1 а.с.209);

- заявою ОСОБА_37 про надання добровільної згоди на огляд у приміщенні реанімаційного відділення за адресою: с.Катеринівка (том 1 а.с.210);

- протоколом огляду трупа від 15.03.2020 з фототаблицею, згідно з яким в реанімаційному відділенні КЗОЗ «Лозівське ТМО» Лозівської міської ради Харківської області виявлено труп ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на тілі якого виявлено тілесні ушкодження (том 1 а.с.211-213);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2020 з додатком до протоколу, в якому зазначено чотири фотокартки різних чоловіків, де ОСОБА_21 вказала, що впізнала чоловіка, який зображений на фото під номером №2. В протоколі про пред`явлення особи для впізнання на фото №2 зображений ОСОБА_8 . На фото №1,3,4 зображено сторонніх осіб (том 1 а.с.214-216);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2020 з додатком до протоколу, в якому зазначено чотири фотокартки різних чоловіків, де ОСОБА_20 вказала, що впізнала чоловіка який 08.03.2020 перебував в квартирі ОСОБА_17 , який зображений на фото під номером №2. В протоколі про пред`явлення особи для впізнання на фото №2 зображений ОСОБА_8 . На фото №1,3,4 зображено сторонніх осіб (том 1 а.с.223-225);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2020 з додатком до протоколу, в якому зазначено чотири фотокартки різних чоловіків, де ОСОБА_38 вказала, що впізнала чоловіка, який зображений на фото під номером №2. В протоколі про пред`явлення особи для впізнання на фото №2 зображений ОСОБА_8 .. На фото №1,3,4 зображено сторонніх осіб (том 1 а.с.229-231);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2020 з додатком до протоколу, в якому зазначено чотири фотокартки різних чоловіків, де ОСОБА_29 вказав, що впізнав чоловіка, який 08.03.2020 підійшов до вікна в квартирі ОСОБА_17 , який зображений на фото під номером №2. В протоколі про пред`явлення особи для впізнання на фото № 2 зображений ОСОБА_8 .. На фото №1,3,4 зображено сторонніх осіб (том 1 а.с.232-234);

- протоколом огляду місяці події від 10.03.2020 з фототаблицею, згідно з яким в квартирі АДРЕСА_7 , було виявлено та вилучено фрагмент дерев`яної милиці, фрагменти полімерного тазу (том 1 а.с.238-242);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.03.2020, за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_39 , та відтвореним у судовому засіданні DVD-диском, з яких вбачається, що в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 добровільно пояснив та показав, на місці події, за адресою: АДРЕСА_5 , з застосуванням манекену механізм нанесення ним та ОСОБА_8 ударів потерпілому ОСОБА_17 (том 2 а.с.1-3);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.03.2020, за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_39 , та відтвореним у судовому засіданні DVD-диском, з яких вбачається, що в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 добровільно пояснив та показав, на місці події, за адресою: АДРЕСА_5 , з застосуванням манекену механізм нанесення ним та ОСОБА_7 ударів потерпілому ОСОБА_17 (том 2 а.с.4-5);

- висновком експерта №15-12/№ 210-/Ц/2020р. від 30.03.2020, згідно з яким групова належність крові від трупу ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - О (І) з ізогемагглютинином анти-А та анти-В. На поверхні металевої каструлі, вилученої в ході огляду місця події 08.03.2020 в квартирі АДРЕСА_7 , в об`єктах №№1,2, виявлені сліди крові людини. При серологічному дослідженні, в крові виявлений антиген Н, характерний для крові групи 0 (І) с ізогемагглютининами анти-А, анти-В. Таким чином, можна припустити походження крові від будь-якої особи з групою 0 (І) с ізогемагглютининами анти-А, анти-В, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_17 (том 2 а.с.6-11);

- висновком експерта №15-12/№ 212-/Ц/2020р. від 30.03.2020, згідно з яким групова належність крові від трупу ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - О (І) з ізогемагглютинином анти-А та анти-В. На фрагментах дерев`яної милиці, вилученому в ході огляду місця події 10.03.2020 в квартирі АДРЕСА_7 , в об`єкті №7, виявлені сліди крові людини. При серологічному дослідженні, в крові виявлений антиген Н, характерний для крові групи 0 (І) с ізогемагглютининами анти-А, анти-В. Таким чином, можна припустити походження крові від будь-якої особи з групою 0 (І) с ізогемагглютининами анти-А, анти-В, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_17 (том 2 а.с.13-17);

- висновком експерта №15-12/№ 211-/Ц/2020р. від 30.03.2020, згідно з яким групова належність крові від трупу ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - О (І) з ізогемагглютинином анти-А та анти-В. На фрагментах тазу, вилученому в ході огляду місця події 10.03.2020 року в квартирі АДРЕСА_7 в об`єктах №№1,2, виявлені сліди крові людини групи 0 (І) с ізогемагглютининами анти-А, анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_17 , не виключається;

- в об`єктах №№3-7, виявлені сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлений тільки антиген Н, характерний для крові групи 0 (І) с ізогемагглютининами анти-А, анти-В. Таким чином, можна припустити походження крові від будь-якої особи з групою 0 (І) с ізогемагглютининами анти-А, анти-В, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_17 (том 2 а.с.19-280);

- висновком експерта №12-14/52-ЛЗ/20 від 10-11.03.2020 року, згідно з яким у ОСОБА_8 мала місце ділянка травматичної припухлості м`яких тканин по тильній поверхні правої кисті в області проекції 2-3-го п`ястково-фалангових суглобів, яка утворилася від ударної дії тупого предмету, що не відобразив в ушкодженні своїх індивідуальних особливостей, чи при ударі об такий, за 1-2 доби до моменту проведення огляду. За степенем тяжкості це легкі тілесні ушкодження (том 2 а.с.27);

- висновком експерта №12-17/57-ЛЗ/20 від 23.04.03.2020, згідно з яким у ОСОБА_17 , 1963 року народження, мали місце:

- тілесні ушкодження голови та обличчя: закрита черепно-мозкова травма у вигляді синця з двома саднами в правій скронево-тім`яній області з кровопідтечністью м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні в цій області, велике садно в області проекції правого потиличного бугра з кровопідтечністью м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні в цій області, масивної кровопідтечності лівого скроневого м`яза, крововиливів під тверду мозкову оболонку в правій і лівій потиличних долях базальній та конвекситальній поверхнях, крововиливів під м`які мозкові оболонки в області полусів обох потиличних долей по базальної поверхні, по всім поверхням мигдалин мозочка, крововиливів у шлуночки головного мозку, забою лівої півкулі головного мозку, синця в області лоба справа, синців в області лоба в центрі відповідно до умовної серединної ліній обличчя, в лівій навколоочній області, в правій навколоочній області, поширюючись в область проекції правої виличної кістки і на праву щоку, саден на тлі синця на правій щоці, в лівій скронево-лобній області на 2 см до заду від зовнішнього краю лівої надбрівної дуги, в області проекції лівої виличної кістки, розповсюджуючись в ліву підочну область, на лівій щоці на синцевій основі, в міжбрівній області, на спинці носу справа, на кінчику носу, на обох крилах носу, масивної кровопідтечністі білонної оболонки правого ока у зовнішнього кута і лівого ока у зовнішнього та внутрішнього кутів;

- тулуба: великий синець по задній поверхні шиї на всьому протязі, синці по передній поверхні грудної клітки справа в області проекції 3-5-го ребер між рівнем навкологрудинної та середньо ключичної ліній, по передній поверхні грудної клітки зліва в області проекції 3-5-го ребер між рівнем середньо-ключичної та передньо-пахвової ліній, в області проекції 2-го лівого ребра по середньо ключичній лінії;

- кінцівок: великі синці по розгинальній поверхні правого передпліччя у верхній та середній третинах, переходячи на згинальну поверхню у середній третині і поширюючись у нижню третину, по розгинальній поверхні правого передпліччя на межі середньої та нижньої третин, по розгинальній поверхні лівого передпліччя у верхній та нижній третинах, по згинальній поверхні лівого передпліччя у верхній, середній та нижніх третинах, по передній поверхні лівого колінного суглобу, поширюючись на внутрішню поверхню лівої гомілки у верхню третину, по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у верхній та середній третинах.

Вказана черепно-мозкова травма з забоєм головного мозку та крововиливами під оболонки і у шлуночки головного мозку в своїй течії ускладнилася набряком-стискання головного мозку, що і стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_17 .

Всі вищевказані тілесні ушкодження утворилися прижиттєво незадовго до моменту надходження потерпілого до лікувального закладу в період однієї події, від ударної дії тупих предметів, що не відобразили в ушкодженнях своїх індивідуальних особливостей, та яким могли бути як руки, взуті ноги, і надані на експертизу металева каструля та милиця можливо в строк та за обставин, вказаних в настановній частині постанови.

Маловірогідне утворення комплексу вищевказаних встановлених тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти зросту як з наданням так і без такого тілу прискорення.

При заподіянні закритої черепно-мозкової травми з внутрішньочерепними крововиливами, як правило, настає швидка втрата свідомості, внаслідок чого потерпілий не міг здійснювати самостійні дії.

При судово-медичній експертизі крові трупа етиловий спирт не виявлено.

Група крові О (І).

За ступенем тяжкості: вказана закрита черепно-мозкова травма з забоєм головного мозку та крововиливами під оболонки і у шлуночки головного мозку, що ускладнилася набряком-стисканням головного мозку, це ТЯЖКЕ тілесне ушкодження, як небезпечне для життя; синці на шиї, тулубі, верхніх і нижніх кінцівках - це ЛЕГКІ тілесні ушкодження.

Показання, які дали ОСОБА_40 та ОСОБА_7 в ході проведення слідчих експерементів 10.03.2020, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині способу спричинення та механізму утворення у потерпілого тілесних ушкоджень (том 2 а.с.28-32);

- висновком №28 від 08.03.2020 щодо результаті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.03.2020, згідно з яким ОСОБА_8 , перебував в стані алкогольного сп`яніння 1,11 ‰ (том 2 а.с.39);

- висновком судово-психіатричного експерта №163 від 08.04.2020, згідно з яким ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інших хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав в і теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. Під час інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. В теперішній час може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (том 2 а.с.50-52).

Таким чином, суд першої інстанції дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази та дав їм кожному окремо та у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про те, що висновок суду першої інстанції ґрунтується на показах свідків, які підтвердити участь ОСОБА_8 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не могли, оскільки факту самої події не бачили, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , вони є послідовними та логічними, узгоджуються між собою та з іншими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому, вказані особи були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та повідомили суду ту інформацію, якою володіли, у зв`язку з цим колегією суддів не вбачається підстав для сумніву у показах вказаних осіб. Під час апеляційного розгляду сторона захисту не навела жодної обставини, на підставі якої можна було б піддати сумніву вказані докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Колегія суддів констатує, що безпосередня присутність свідків на місці вчинення злочину не є критерієм допустимості їхніх показань. Більш того, варто зауважити, що, крім показань зазначених осіб, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується іншими належними та допустимими доказами.

Що стосується доводів сторони захисту щодо необхідності виправдання обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України - з огляду на те, що інший обвинувачений у справі, ОСОБА_7 свою вину визнав повністю та зазначив, що самостійно почав бити потерпілого, а ОСОБА_8 в цей час був у магазині, а коли повернувся - намагався допомогти потерпілому, оскільки перебував із ним у дружніх відносинах, проте, коли побачив, що ОСОБА_17 вже не рухався, то злякався, розбив вікно, намагаючись втекти, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження на кісті, - колегія суддів вважає ці доводи безпідставними з огляду на таке.

Так, колегія суддів критично ставиться до зазначених доводів та розцінює їх як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема: протоколами проведення слідчих експериментів від 10.03.2020 за участю обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_39 ; відтвореними у судовому засіданні DVD-дисками з яких вбачається, що в ході проведення слідчих експериментів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 добровільно пояснили та показали на місці події, за адресою: АДРЕСА_5 , із застосуванням манекену, механізм нанесення ними ударів потерпілому ОСОБА_17 (том 2 а.с.1-5).

Крім того, слід взяти до уваги висновок експерта №12-14/52-ЛЗ/20 від 10-11.03.2020, яким підтверджено, що у ОСОБА_8 мали місце ділянка травматичної припухлості м`яких тканин по тильній поверхні правої кисті в області проекції 2-3-го п`ястково-фалангових суглобів, яка утворилася від ударної дії тупого предмету, що не відобразив в ушкодженні своїх індивідуальних особливостей, чи при ударі об такий, за 1-2 доби до моменту проведення огляду.

При цьому, колегія суддів не може взяти до уваги зауваження обвинувачених, які полягають у тому, що під час допиту працівниками поліції до них були застосовані заходи психологічного та фізичного впливу, у зв`язку з чим вони зізналися у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України, оскільки вони спростовуються Постановою ТУ ДБР у м.Полтаві від 25.03.2025, згідно з якою слідчим другого слідчого відділу ТУ ДБР у м.Полтави були перевірені вказані твердження обвинувачених, однак будь-яких підтверджень застосування до ОСОБА_8 , ОСОБА_41 заходів психологічного чи фізичного впливу встановлено не було. Крім того, зі вказаної постанови вбачається, що: «Під час досудового розслідування було допитано в якості свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що під час затримання працівниками поліції він був у нетверезому стані. Пам`ятає тільки те, що на нього надягли кайданки, оскільки він чинив опір, після чого він заспокоївся. Будь-яких інших заходів фізичного впливу до нього не застосовувалось. З моменту затримання до моменту поміщення в ITT будь-яких заходів морального, психологічного, фізичного та такого, що принижують людську гідність, працівниками Лозівського РВ до нього не застосовувались.» Згідно з висновком судово-медичного експерта №12-14/52-ЛЗ/20 від 11.03.2020: «Зі слів відомо, що 08.03.2020 близько 17:00 на вул.Севастопольський бульвар був затриманий працівниками поліції з приводу спричинення тілесних ушкоджень малознайомому чоловіку на ім`я ОСОБА_42 . Останньому нанесено удари милицею по ногам, каструлею по голові. Мені тілесних ушкоджень ніхто не спричиняв. З моменту затримання та по теперішній час з боку працівників поліції методів фізичного та морального впливу не застосовувалося. Скарги на стан здоров`я не має.» (т.2 а.с.26).

Також, з висновку експерта №12-14/51-ЛЗ/20 вбачається, що була проведена судова-медична експертиза гр.-ну ОСОБА_8 , в дослідницькій частині висновку зазначено: «По тильній поверхні правої кисті, в області проекції 2-3-го п`ястково-фалангових суглобів, мається ділянка припухлості м`яких тканин сіро-рожевого кольору, дещо болюча при торканні, на загальній площі 4?2,54 см. Інших тілесних ушкоджень чи їх слідів на момент огляду не виявлено».

«Зі слів відомо, що 08.03.2020, близько 17:00, на вул.Севастопольський бульвар був затриманий працівниками поліції з приводу спричинення тілесних ушкоджень малознайомому чоловіку на ім`я ОСОБА_42 . Останньому я наносив удари кулаками в область обличчя і голови, пластмасовим тазом - по голові. Мені тілесних ушкоджень ніхто не спричиняв. З моменту затримання та по теперішній час з боку працівників поліції методів фізичного та морального впливу не застосовувалося. Скарги на біль у лівій руці» (т.2 а.с.27).

Колегія суддів констатує, що твердження захисника про те, що тілесні ушкодження обвинуваченого були отримані безпосередньо в момент розбиття вікна під час його втечі, не підтверджуються матеріалами справи.

Факт наявності травматичної припухлості в межах 2-3 п`ястково-фалангових суглобів правої кисті, утвореної від ударної дії тупого предмету за 1-2 доби до огляду, суперечить версії про миттєве отримання травми під час розбиття скла. При цьому, характер травми - припухлість м`яких тканин відповідає ушкодженню, отриманому від дії тупого предмета (удару чи зіткнення), що спричиняє синці, садна чи забиті рани. Походження зазначеної травми збігається з версією сторони обвинувачення, відповідно до якої обвинувачений наніс потерпілому близько 15 ударів кулаками обох рук по голові. Водночас зазначений висновок експерта свідчить про відсутність характерних ознак порізу скла (чіткі краї, відсутність синців, тканинні містки).

Таким чином, наведені захисником обставини не знаходять підтвердження серед наявних доказів і є безпідставними та недоведеними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що швидку допомогу викликала саме свідок ОСОБА_21 . При цьому, немає доказів, які б підтверджували, що обвинувачений ОСОБА_8 надавав потерпілому допомогу. Натомість обвинувачені, навпаки, затягували час і на питання свідків відповідали, що ОСОБА_17 спить, уникаючи пояснення ситуації. Відтак аргументи сторони захисту щодо допомоги з боку ОСОБА_8 вважаються недоведеними і безпідставними.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом», оцінивши усі наявні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. У зв`язку з цим доводи сторони захисту про невинуватість обвинуваченого не є слушними і не підлягають задоволенню.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого щодо пом`якшення покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі №682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України, невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше був неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів, неодружений, має середню спеціальну освіту, не працює, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, з 2013 року перебував на обліку з приводу вживання алкоголю, канобіноїдів із шкідливими наслідками, знятий у 2017 році з засудженням, у лікаря-психіатра перебуває на обліку з 2005 року у зв`язку з легкою розумовою відсталістю, проживає за постійним місце проживання, де характеризується формально (а.с.84-109 т.2).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №162 від 08.04.2020 ОСОБА_7 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час легку розумову відсталість. Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. У період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. В теперішній час може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.114-117 т.2).

Крім того, судом першої інстанції враховано обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття щодо нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому.

Відповідно до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.

Навівши зазначені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років в межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті. У зв`язку з цим колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим.

Оцінивши вказані обставини у їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким, направленим проти життя та здоров`я особи, конкретні обставини вчинення злочину, зокрема і те, що обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння відверто знехтував усталеними у суспільстві моральними цінностями, грубо порушив основоположні правові засади, гарантовані Конституцією України, відповідно до статті 3 якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, належних висновків для себе не зробив, маючи не зняту і не погашену судимість, вчинив нове кримінальне правопорушення, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання.

Покарання, призначене ОСОБА_7 в межах кримінального закону, в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість пом`якшення призначеного покарання не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Надаючи оцінку твердженню захисника обвинуваченого щодо необхідності врахування таких пом`якшуючих обставин як щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому, колегія суддів констатує, що як вбачається з оскаржуваного рішення, таку обставину, як щире каяття вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та визнано такою, що його пом`якшує.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №263/15605/17, активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань ще підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, посилаючись у своїй апеляційній скарзі на активне сприяння розкриттю злочину, захисник обвинуваченого не зазначила, у чому саме полягала активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам її підзахисного. Водночас, аналіз матеріалів кримінального провадження не дає підстав стверджувати про наявність обставин, які б дійсно свідчили про добровільне і активне сприяння слідству.

Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що свідок ОСОБА_21 разом зі свідком ОСОБА_20 виявили зазначене правопорушення, викликали швидку допомогу та працівників поліції, а коли останні запитали про те, де знаходиться ОСОБА_25, хлопці відповіли, що він спить.

За таких обставин твердження сторони захисту щодо наявності активного сприяння розкриттю злочину не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи.

Наявність у обвинуваченого легкої розумової відсталості, на думку колегії суддів, не є такою обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного кримінального правопорушення та не може слугувати безумовною підставою для пом`якшення покарання, оскільки згідно з висновком судово-психіатричного експерта №162 від 08.04.2020, ОСОБА_7 на момент інкримінованого діяння не страждав і не страждає нині на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий або інший хворобливий розлад психіки. Виявляє легку розумову відсталість, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. У зазначений період міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.114-117, т.2).

У зв`язку з цим колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання, як позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, під час розгляду апеляційний скарг захисників, колегією суддів не встановлено.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги захисників, - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.05.2025 по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.121, ч.1 ст.162, ч.2 та ч.3 ст.185 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4