ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1708/25 Справа № 183/1534/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000108 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська (нині м. Самар) Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 27.12.2005 Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 16.05.2007 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст. 71 КК частково приєднано невідбуте покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.12.2005, до відбуття покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 13.10.2008 з Бердянської ВК Запорізької області (№ 77) за постановою Бердянського міського суду Запорізької області від 03.10.2008 за ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 2 місяці 18 днів;

- 12.09.2011 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

- 18.06.2012 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк 1 місяць за вироком від 12.09.2011, до відбуття покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі з зарахуванням тримання під вартою з 28.06.2010 по 18.05.2011. Звільнений з Синельниківської ВК № 94 08.06.2015 по відбуттю строку покарання;

- 02.11.2016 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

- 26.07.2017 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано 6 місяців за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.11.2016, до відбуття покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі з зарахуванням з 28.02.2017 по 26.07.2017. Звільнений 27.02.2020 з Солонянської ВК Дніпропетровської області (№ 21) по відбуттю строку покарання;

- 08.06.2021 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. 01.07.2022 знятий з обліку на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2022 у зв`язку з закінченням іспитового строку;

- 13.11.2023 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 19.12.2023 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч.4 ст.186, ч.1 та ч.4 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання:за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 25 березня 2025 року.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу; за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень.

Так, за встановлених судом фактичних обставин та викладених у вироку, У травні 2023 року, більш точної дати під час судового розгляду не встановлено, приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_7 перебував на відкритій ділянці місцевості поблизу штучного водостічного каналу «Дніпро-Донбас» в м. Перещепине Самарівського району Дніпропетровської області, де на землі побачив осколкову оборонну ручну гранату Ф-1 з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ-2 та осколкову наступальну ручну гранату типу РГН з важелем ударного механізму ударно-дистанційного запалу УДЗ. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник прямий умисел, спрямований на придбання, носіння, зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій прямий протиправний умисел ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаний вище час та місці, достовірно знаючи, що вищевказані гранати є бойовими припасами, а також розуміючи, що в нього немає передбаченого законом дозволу на поводження з ними, підняв з землі осколкову оборонну ручну гранату Ф-1 з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ-2 та осколкову наступальну ручну гранату типу РГН з важелем ударного механізму ударно-дистанційного запалу УДЗ, тим самим незаконно придбав бойові припаси.

Після чого вищевказані бойові припаси ОСОБА_7 переніс до місця свого мешкання, а саме квартири, розташованої у АДРЕСА_1 та почав їх без передбаченого законом дозволу зберігати до їх використання 17.07.2023.

Крім цього, 17 липня 2023 року приблизно о 01 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи при собі осколкову оборонну ручну гранату Ф-1 з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ-2 та осколкову наступальну ручну гранату типу РГН з важелем ударного механізму ударно-дистанційного запалу УДЗ перебував в громадському місці, а саме проходив біля території домоволодіння АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_7 раптово виник прямий умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_7 цього ж дня, а саме 17 липня 2023 року приблизно о 01 годині 20 хвилин, перебуваючи в громадському місці, а саме на проїжджій частині біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок, без будь-якої причини, з метою самоствердження, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, з хуліганських мотивів, дістав із кишені штанів осколкову оборонну ручну гранату Ф-1 з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ-2 та осколкову наступальну ручну гранату типу РГН з важелем ударного механізму ударно-дистанційного запалу УДЗ, привів їх у бойову готовність, діставши з них запобіжну чеку з кільцем, та по черзі по одній кинув вищевказані бойові гранати в бік території домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_9 . В результаті незаконних дій ОСОБА_7 біля території домоволодіння АДРЕСА_2 пролунало два вибухи від вказаних гранат та порушено громадський порядок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з оскаржуваним вироком обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що суд безпідставно визначив початок відбування ним покарання з дня ухвалення вироку, не зарахувавши при цьому йому в строк покарання строк його перебування в ДУВП №4.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили задовольнити скаргу. зарахувавши обвинуваченому у строк покарання строк його перебування під вартою.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважала, що не зарахування в строк остаточного покарання частково відбутого покарання за попереднім вироком, не є підставою для зміни вироку та може бути вирішено в порядку виконання вироку.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 370 КПК України).

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог статті 65 КК України суд призначає покарання, не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

За правилами, визначеними в ч. 1, 4 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами, передбаченими в частинах 1 3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Між тим, вказаних вимог закону про кримінальну відповідальність суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Так, з матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком.

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в травні 2023 року та 17 липня 2023 року кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, тобто до постановлення судом попереднього вироку.

Між тим, суд хоч і застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, визначивши обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року, однак не зарахував ОСОБА_7 часткове відбуте покарання за вироком від 19.12.2023.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого при призначені обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України не зарахував обвинуваченому частково відбутого покарання за попереднім вироком, колегія суддів вбачає підстави для зміни оскаржуваного вироку в частині призначення покарання.

Твердження прокурора про те, що не зарахування в строк остаточного покарання частково відбутого покарання за попереднім вироком, не є підставою для зміни вироку та може бути вирішено в порядку виконання вироку, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не грунтуються на нормах кримінального процесуального закону.

В той же час, посилання засудженого на те, що суд першої інстанції неправильно визначив йому початок строку відбування покарання, є такими, що не заслуговують на увагу, й на правильність зарахування строку частково відбутого ним покарання не впливають.

При цьому, колегія суддів звертає увагу обвинуваченого на те, що в межах цього кримінального провадження до нього не застосовувалося тримання під вартою, я попереднє ув`язнення та він знаходився в умовах ДУ Дніпровська установа виконання покарань на підставі вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року, а відтак положення ст. 72 КК України в цьому випадку не застосовуються.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого є обгрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_7 зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання:

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

У строк призначеного покарання зарахувати частково відбуте ОСОБА_7 покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4