Справа №487/5208/25
Провадження №1-кс/487/3543/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2025 Слідчий суддя Заводського районного суду місто Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001038 від 25.07.2025 за ч. 4 ст. 187 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

26.07.2025 слідчий СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 , звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 25.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001038 за ч. 4 ст. 187 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0001038 за ч. 4 ст. 187 КК України .

25.07.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

26.07.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке по ступеню тяжкості відноситься до особливо тяжких злочинів, а також запобігання ризикам, передбаченим частинами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку сторони обвинувачення, лише обрання найбільш суворого запобіжного заходу зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор, підтримав дане клопотання та просив про його задоволення.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував свою причетність до інкримінованого злочину. Просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного у судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання. Посилався на необгрунтованість підозри, недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні, та недоведеністю неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання, або обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУ ГП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0001038 за ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до клопотання, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний за мобілізацією згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію та 28.02.2025 відправлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

З моменту видання Президентом України Указу № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Відтак, з 28.02.2025 ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 68 Конституції України зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За версією слідства 25.07.2025 ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 домовились про спільне вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_10 .

Цього ж дня, реалізовуючи свій спільний злочинний корисливий умисел, приблизно о 07:00 годин, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підійшли до вхідних дверей квартири за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізовуючи спільний злочинний корисливий умисел, на виконання заздалегідь обумовленого плану, ОСОБА_9 почала стукати у двері квартири потерпілого ОСОБА_10 та вказувати на необхідність відкриття потерпілим вхідних дверей.

Після відчинення потерпілим ОСОБА_10 вхідних дверей, ОСОБА_4 , утримуючи у руках предмет зовні схожий на ніж, використовуючи вигаданий привід, почав кричати на потерпілого та наносити удари предметом схожим на ніж в область голови, шиї та тулуба останнього, тобто застосовувати насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 в результаті своїх дій тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани передньої поверхні шиї.

Після вказаних дій потерпілий почав відступати до коридору квартири, намагаючись зачинити вхідні двері, однак ОСОБА_4 , подолавши опір потерпілого, відчинив вхідні двері та проник до приміщення вказаної квартири. У цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишились біля вхідних дверей квартири, очікуючи подолання ОСОБА_4 опору потерпілого ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщення коридору квартири, продовжив наносити потерпілому удари предметом схожим на ніж в область голови та тулуба, а потерпілий ОСОБА_10 намагався захищатись від його дій руками, в результаті чого йому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді двох ран задньої поверхні верхньої третини лівого передпліччя. В подальшому у результаті активного опору потерпілого ОСОБА_10 , останньому вдалось вибити з рук ОСОБА_4 предмет схожий на ніж, після чого ОСОБА_4 , схопив потерпілого, який продовжував спроби виштовхати останнього з квартири, за шию ліктем та почав придушувати, при цьому наносячи удари кулаком в область голови та тулуба.

В подальшому, потерпілий ОСОБА_10 здійснюючи опір, виштовхав ОСОБА_4 з квартири та вони вдвох впали на підлогу біля вхідних дверей квартири, де ОСОБА_4 продовжив наносити удари по тулубу потерпілого.

В подальшому ОСОБА_4 , утримуючи потерпілого ОСОБА_10 на підлозі, з метою реалізації спільного злочинного корисливого умислу, спрямованого на напад з метою заволодіння майном та оберненням його на свою користь, надав вказівку ОСОБА_8 проникнути до квартири із метою викрадення майна потерпілого.

ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_10 , якого утримував ОСОБА_4 , не зможе чинити опір його діям, незаконно проник до вищевказаної квартири, де виявив належну потерпілому зарядну станцію «EcoFlowRiver 2 Pro», вартістю 16000 грн..

В цей же час потерпілий ОСОБА_10 , звільнившись від ОСОБА_4 направився в бік ОСОБА_8 , з метою завадити останньому заволодіти його майном, однак ОСОБА_4 , зайшовши слідом за потерпілим до квартири, з метою подальшого подолання опору останнього, заштовхав його до спальної кімнати, де продовжив погрожувати ножем, який підняв з підлоги.

В подальшому ОСОБА_8 за вказівками ОСОБА_4 , із викраденим майном, а саме зарядною станцією «EcoFlowRiver 2 Pro» залишив приміщення квартири, а ОСОБА_4 залишився у кімнаті з потерпілим, з метою контролю його дій.

Після того як ОСОБА_8 залишив приміщення квартири, ОСОБА_4 з метою реалізації спільного злочинного корисливого умислу, надав вказівку ОСОБА_9 проникнути до квартири з метою викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 .

ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_10 , який сприймав дії ОСОБА_4 як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, перебуває під контролем останнього, незаконно проникла до приміщення квартири, звідки відкрито викрала належні потерпілому ОСОБА_10 речі, а саме акустичну колонку марки «BTS» вартістю 200 грн, силіконову вазу вартістю 50 грн., три тюбика клею вартістю 20 грн за одиницю, на суму 60 грн., ліхтарик чорного кольору вартістю 100 грн., настільну лампу сірого кольору, вартістю 150 грн., а всього на суму 560 грн.

В подальшому ОСОБА_9 , діючи за вказівками ОСОБА_4 , із викраденим майном вийшла з приміщення квартири.

Після цього ОСОБА_4 , пригрозивши потерпілому заподіянням шкоди здоров`ю, також вийшов з приміщення квартири та разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , утримуючи викрадене майно при собі залишили місце скоєння кримінального правопорушення.

В результаті спільних умисних, протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців, поверхневих ран обличчя, передньої поверхні грудної клітини, саден обох верхніх та нижніх кінцівок, ран в ділянці лівої верхньої кінцівки, поверхневої рани шиї, кожне з яких відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, а також спричинено матеріальний збиток на загальну суму 16560 грн.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

25.07.2025 в порядку п.2 ч.1 ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_4 .

26.07.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України підтверджується наступними долученими до клопотання та дослідженими доказами: Заявою про скоєння кримінального правопорушення від ОСОБА_10 від 25.07.2025; Протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , від 25.07.2025; Протоколом огляду місця події, а саме відкритої ділянки місцевості за координатами 46.97772, 31.97026 від 25.07.2025; Протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 25.07.2025; Протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_10 від 25.07.2025; Протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_10 від 25.07.2025; Висновком експерта № 549 від 25.07.2025, що спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 . Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 25.07.2025; Протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 25.07.2025; Протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 25.07.2025; Протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками за участі свідка ОСОБА_13 від 25.07.2025; Протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 25.07.2025; Протоколом затримання особи ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочину від 25.07.2025 року.

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 , оскільки оцінка достатності доказів на обґрунтування підозри особи у вчиненні злочину на стадії досудового розслідування має менший стандарт доведеності у порівнянні з доведеністю винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом за результатами судового розгляду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичні дані, які містяться у наданих стороною обвинувачення доказах, на думку слідчого судді, здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 , міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, з матеріалів клопотання та обставин кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування, у тому числі за межами країни чи на непідконтрольній на даний час Україні території.

ОСОБА_4 , може незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому кримінальному проваджені, свідків, потерпілого, оскільки підозрюваний, не маючи обмежень у пересуванні, буде мати можливість особисто або через спільників, схиляти свідків, яким відомі обставини зазначеного кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти до відмови давати свідчення, чи їх спотворення на свою користь, а також свідків протиправної діяльності, які на даний час в повному колі невстановлені; ОСОБА_4 , може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється у сфері правопорушень проти власності, оскільки, підозрюваний, перебуваючи на свободі, з метою отримання незаконного прибутку вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, яке фактично припинено співробітниками правоохоронних органів.

Разом з цим слідчий суддя вважає, що існування ризику передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який неодружений, є військовослужбовцем, на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину в сфері правопорушень проти власності, можливо вчинений в період воєнного стану.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до пункту 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Враховуючи вище зазначені обставини, саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою, на стійке переконання слідчого судді, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та зможе запобігти ризикам наявним та доведеним під час розгляду клопотання.

Також, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції»

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту щодо можливості запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Отже застосування до ОСОБА_4 , більш м`якого запобіжного заходу, на думку слідчого судді є необґрунтованим та невиправданим.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя вважає можливим не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 370, 372, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 22.09.2025 (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 29.07.2025 0 10.10 год.

Слідчий суддя : ОСОБА_1