СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/5418/23 пр. № 1-кп/759/1405/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження ЄРДР № № 0000970 від 18.02.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Галинка Бородянського району Київської області, українець, гр-н України, освіта середня, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює не офіційно, зареєстрований: АДРЕСА_1 , та проживає: АДРЕСА_2 , не судимий, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 , інший учасник провадження - потерпілий ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 16 лютого 2023 року, приблизно о 21 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 134/1, помітивши банківську картку банку «ПриватБанку» з рахунком № НОМЕР_1 , відкриту на ім?я ОСОБА_7 , вирішив її таємно викрасти з метою подальшого використання для заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 .. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 викрав вказану банківську картку, яка згідно із п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положенням про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління НБУ від 08 жовтня 1998 року № 414, є електронним платіжним документом у виді банківської картки з рахунком, відкритим на ім?я потерпілого ОСОБА_7 , тобто офіційним документом.

У подальшому, реалiзуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 з вказаної платіжної картки АТ «ПриватБанк», емітованої на iм`я ОСОБА_7 , на загальну суму 6 817 грн. 41 коп., ОСОБА_3 протягом вечора 16 лютого 2023 року здійснював розрахунки цією карткою за придбання товару, в тому числі достовірно знаючи, що при розрахунку нею через термінал не потрібно вводити пін-код доступу до вказаної картки, чим таємно умисно з корисливих мотивів в умовах воєнного стану здійснював крадіжку належних потерпілому ОСОБА_7 коштів на вказану загальну суму з цієї платіжної картки, емітованої АТ «ПриватБанк» з рахунком № НОМЕР_1 , зокрема:

-перебуваючи в магазині «BeerLand» за адресою: м. Київ, бул. Академіка Вернадського, 16 - приблизно о 21 год. 30 хв. на суму 280 грн. 00 коп., приблизно о 21 год. 35 хв. на суми 482 грн. 00 коп. та 390 грн. 00 коп., приблизно о 21 год. 42 хв. на суму 316 грн. 00 коп.;

- перебуваючи в приміщені A3C «Shell» за адресою: м. Київ, вул. Велика Кільцева дорога, 22 - приблизно о 22 год. 25 хв. на суму 407 грн. 92 коп., приблизно о 22 год. 26 хв. на суму 407 грн. 92 коп., приблизно о 22 год. 27 хв. на суму 407 грн. 92 коп., приблизно о 22 год. 29 хв. на суму 392 грн. 90 коп., приблизно о 22 год. 30 хв. на суму 472 грн. 90 коп., приблизно о 22 год. 32 хв. на суму 407 грн. 92 коп.;

-перебуваючи в приміщені АЗС «БРСМ-нафта» за адресою: Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Петропавлівська, 22 - приблизно о 22 год. 35 хв. на суму 295 грн. 26 коп., приблизно о 22 год. 36 хв. на суму 299 грн. 99 коп., приблизно о 22 год. 38 хв. на суму 299 грн. 99 коп., приблизно о 22 год. 40 хв. на суму 299 грн. 99 коп.;

-перебуваючи в приміщені АЗС «Amic» за адресою: Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Петропавлівська, 10 - приблизно о 22 год. 43 хв. на суму 370 грн. 00 коп., приблизно о 22 год. 45 хв. на суму 419 грн. 50 коп., приблизно о 22 год. 47 хв. на суму 440 грн. 00 коп., приблизно о 22 год. 48 хв. на суму 429 грн. 00 коп.

2. Правова позиція сторін щодо пред`явленого обвинувачення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у висунутому звинуваченні визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним кримінальних правопоршуень, пояснивши, що дійсно 16 лютого 2023 року, приблизно о 21 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 134/1, він випадково помітивши банківську картку банку «ПриватБанку», яку вирішив таємно викрасти з метою подальшого використання для заволодіння грошовими коштами власника цієї картки. З цією метою він її і викрав, її статус як електронний платіжний документ у виді банківської картки з рахунком, відкритим на ім?я потерпілого ОСОБА_7 , тобто офіційний документ, не оспорював.

У подальшому, реалiзуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 з вказаної платіжної картки АТ «ПриватБанк», він протягом вечора 16 лютого 2023 року, перебуваючи почергово на території магазину «BeerLand» за адресою: м. Київ, бул. Академіка Вернадського, АЗС «Shell» за адресою: м. Київ, вул. Велика Кільцева дорога, 22, АЗС «БРСМ-нафта» за адресою: Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Петропавлівська, 22, та АЗС «Amic» за адресою: Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Петропавлівська, 10, здійснював розрахунки цією карткою за придбання товару, в тому числі достовірно знаючи, що при розрахунку нею через термінал не потрібно вводити пін-код доступу до вказаної картки, чим таємно умисно з корисливих мотивів в умовах воєнного стану здійснив крадіжку належних потерпілому ОСОБА_7 коштів на загальну суму 6 817 грн. 41 коп. з цієї платіжної картки, емітованої АТ «ПриватБанк» з рахунком № НОМЕР_1 . У вчиненому щиро розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих всіх обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції у цьому з боку обвинуваченого, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин, суд вважає під час судового розгляду доведеним поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_3 16 лютого 2023 року з корисливих мотивів викрав офіційний документ у виді банківської картки банку «ПриватБанку» з рахунком № НОМЕР_1 , відкриту на ім?я потерпілого ОСОБА_7 , а тому ці дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, суд вважає також доведеним поза розумним сумнівом і те, що ОСОБА_3 на протязі 16 лютого 2023 року, тобто в умовах воєнного стану, вчинив крадіжку чужого майна, а саме грошових коштів на загальну суму 6 817 грн. 41 коп., які належать потерпілому ОСОБА_7 , а тому ці дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України.

3. Обставини нового розгляду судом першої інстанції.

Дана справа розглядалася судами неодноразово.

Згідно з правилами ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасоване судове рішення, є обов?язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року був скасований вирок Святошинського районного суду від 18 травня 2023 року, яким ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 357 - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 років, а за сукупністю злочинів - на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням обов?язків, відповідно до ст. 76 КК України.

Підставами та мотивами для скасування вказаного вироку суду були невиконання судом першої інстанції вимог закону щодо фіксації судового провадження, а також здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, який не був у належний спосіб повідомлений про дату, час і місце судового засідання, тобто вирок скасовано з підстав, передбачених п. п. 5 та 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, про що чітко вказано в ухвалі суду апеляційної інстанції.

Дане судове провадження здійснювалося із обов?язковим повним фіксування судового процесу технічними засобами.

Натомість, потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання знову не прибув, буд-яких заяв, клопотань, які перешкоджали б розгляду справи у його відсутність чи вказували б на поважність причин неприбуття в судове засідання, не подавав, хоча він був завчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання шляхом направлення повістки, що підтверджено її копією, а також особисто через засоби зв?язку, дані про що містять матеріали провадження.

Суд не знайшов підстав для визнання участі потерпілого в даному провадженні обов?язковою.

Крім того, суд бере до уваги, що з матеріалів судового провадження вбачається і встановлено судом апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_7 ще 27 березня 2023 року особисто повідомлявся про час і місце слухання справи (а. 21), відтак був проінформований про перебіг судового провадження в принципі, проте в судове засідання 02 травня 2023 року не прибув, про причини своєї не явки не повідомив, клопотань, які перешкоджали подальшому розгляду справи не подавав (а. 24), 26 червня, 12 липня, 07 листопада 2023 року, 09 січня, 19 березня 2024 року, 15 квітня 2025 року повідомлявся про час і місце перегляду вироку суду в апеляційному порядку (а. 71, 73, 76, 78-а, 84, 88, 89, 97-101), проте в судові засідання суду апеляційної інстанції також не прибував, про причини своєї не явки не повідомляв, клопотань, які перешкоджали подальшому розгляду справи не подавав (а. 104, 145, 160). Потерпілому ОСОБА_7 надсилалася ухвала Київського апеляційного суду 15 квітня 2025 року (а. 179-180).

З огляду на всі ці обставини, не можна стверджувати, що потерпілий, як учасник провадження, продемонстрував необхідну старанність у стеженні за розвитком подій у провадженні, протягом тривалого часу (більше двох років) він не вжив жодних розумних заходів для виявлення свого бажання взяти участь в судовому провадженні, хоча мав таку можливість через системне інформування про хід справи (провадження в місцевому суді, в суді апеляційної інстанції, повторний розгляд справи місцевим судом після скасування попереднього рішення).

Зважаючи на все викладене, суд вважав за можливе завершення судового розгляду за відсутності потерпілого, який був у належний спосіб повідомлений про дату, час і місце даного судового засідання, в судове засідання не прибув, заяв клопотань не подавав, про причин неприбуття до суду не повідомив, а його відсутність не є перешкодою для встановлення всіх фактичних обставин справи, які сторони не оспорюють, а також для ухвалення судового рішення, спрямованого на захист прав потерпілого від кримінальних правопорушень, беручи до уваги при цьому і понад розумний строк самого судового провадження, потягом якого потерпілий жодного разу не поцікавився його рухом.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує наступне.

Дійсно, попередній обвинувальний вирок суду був оскаржений прокурором з підстав, в тому числі, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Зокрема, в апеляційній скарзі прокурор просив апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції і постановити новий вирок, яким ОСОБА_3 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та 01 місяць.

Разом із тим, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 червня 2016 року вказаний вирок було скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а саме з посиланням на п. п. 5 та 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

При цьому, апеляційний суд зазначив, що доводи прокурора щодо безпідставного призначення обвинуваченому покарання з випробуванням слід перевірити суду першої інстанції.

Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 416 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв?язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Аналіз положень КПК у їх системному зв?язку із положеннями КК, які регламентують правові наслідки вчинення кримінальних правопорушень, свідчать про те, що до погіршення становища обвинуваченого може призводити не лише, власне, обрання більш суворого виду покарання чи більшого його розміру, а й застосування чи незастосування інших положень кримінального закону, які визначають правові наслідки, що настають у зв?язку з вчиненням злочину. Зокрема, таким правовим наслідком є звільнення особи від призначеного їй покарання з випробуванням.

Відтак, відмова судом від звільнення від відбування покарання з випробуванням при новому розгляді справи порушує передбачений ч. 2 ст. 416 КПК принцип недопустимості погіршення становища засудженого.

Повертаючись до обставин цього провадження, суд звертає увагу на те, що апеляційний суд скасував вирок місцевого суду від 18 травня 2023 року і призначив новий розгляд у суді першої інстанції виключно з підстав, передбачених п. п. 5 та 7 ч. 2 ст. 412 КПК України. При цьому, суд взагалі не розглядав доводів прокурора щодо необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, обмежившись формальною вказівкою, що доводи прокурора щодо безпідставного призначення обвинуваченому покарання з випробуванням слід перевірити суду першої інстанції.

Таким чином, при новому розгляді кримінального провадження суд першої інстанції, виходячи з вимог ч. 2 ст. 416 КПК, позбавлений можливості погіршити становище обвинуваченого ОСОБА_3 .

Аналогічної правової позиції притрималася ОП ВС і в ухвалі від 07 грудня 20202 року в справі 444/2200/15-к (джерело: https://reyestr.court.gov.ua/Review/93438384), зазначивши, зокрема, що незастосування судом першої інстанції при повторному розгляді кримінального провадження раніше застосованих положень про звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, якщо вирок суду першої інстанції не був скасований за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв?язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, є порушенням вимог ч. 2 ст. 416 КПК України у її взаємозв`язку зі ст. 421 КПК України.

Заборона щодо погіршення становища обвинуваченого, яка виникає після скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом з підстав, не зазначених у ч. 2 ст. 416 КПК України, продовжує діяти увесь наступний період кримінального провадження щодо цього обвинуваченого, поширюючись на всі подальші випадки нового розгляду в суді першої інстанції, незалежно від того, скільки разів буде здійснюватися розгляд у суді першої інстанції в цьому ж провадженні (постанова ВС від 06.03.2025 у справі № 953/10671/21, джерело: https://reyestr.court.gov.ua/Review/125933364).

4. Призначення покарання.

Суд не знаходить підстав і для пом?якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , враховуючи характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено до категорії кримінального проступку, а інше - тяжкого злочину. Враховує суд і ставлення обвинуваченого до скоєного, сповнене жалем, його особу, який не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відтак відсутні сумніви в його осудності, має на утриманні двох малолітніх дітей, вияви бажання приєднатися до сил оборони. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є його щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому в повному обсязі, обставини, які обтяжують покарання - відсутні.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд в даному конкретному випадку вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 в умовах без ізоляції від суспільства, а тому призначає йому покарання за вчинені ним злочини в межах санкцій ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, а за сукупністю злочинів - із застосуванням принципу поглинення менше суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі, також із застосуванням правил ст. 75 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке рішення суду, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, при цьому правових підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, 368, 373-376, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 357 КК - у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

- за ч. 4 ст. 185 КК - у виді позбавлення волі на строк на 5 (п`ять) років.

За сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 02 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обчислювати з урахуванням ухвалення попереднього вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення під час досудового розслідування експертиз у загальному розмірі 3 398 грн. 04 коп. на користь держави.

Речові докази після набрання вироком законної сили - зберігати при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_1