ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/790/25
Провадження №1-кс/477/523/25
УХВАЛА

про арешт майна

14 травня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000284 від 05 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2025 року слідча відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000284 від 05 квітня 2025 із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно, що було вилучено 01 травня 2025 року в ході проведення особистого обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом вимагання мешканцями Миколаївської області неіснуючого боргу у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 05 квітня 2025 року внесено відомості до ЄРДР за №0000284 та розпочато досудове розслідування з попередньою кваліфікацією за частиною четвертою статті 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 реалізуючи спільно розроблений злочинний план, спрямований на здійснення незаконної вимоги передачі чужого майна, поєднаної з погрозою розповсюдження інформації, яку б потерпілий бажав зберегти в таємниці, з корисливих спонукань, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення систематично впродовж періоду часу з жовтня 2023 року по 01 травня 2025 року вчинили дії, направлені на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6

01 травня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України в порядку статті 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено майно: грошові кошти, банківські картки, а також мобільні телефони.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 є безпосереднім знаряддям вчинення злочину, є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, слідча ОСОБА_3 звернулася з даним клопотанням у якому просила накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судове засідання слідча ОСОБА_3 не з`явилася. Прокурором ОСОБА_4 подано заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

ОСОБА_5 , як володілець майна, з приводу якого вирішується питання про накладення арешту, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000284 від 05 квітня 2025 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною четвертою статті 189 КК України за фактом вимагання мешканцями Миколаївської області неіснуючого боргу у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що приблизно в жовтні 2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючись злочинним умислом, направленим на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 , при невстановлених обставинах, вступив в попередню злочинну змову із своїм сином - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 під приводом повернення неіснуючого зобов`язання шляхом вимагання, поєднаного із погрозами розповсюдження інформації, яку б потерпілий бажав зберегти в таємниці.

З метою досягнення злочинної мети ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залучили до реалізації розробленого ними злочинного плану свого знайомого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Реалізуючи спільно розроблений злочинний план та переслідуючи мету особистого незаконного збагачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 систематично впродовж періоду часу з жовтня 2023 року по 01 травня 2025 року виконували активні дії, направлені на досягнення спільної злочинної мети - заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , шляхом вимагання у потерпілого грошових коштів в рахунок неіснуючого боргу в різних сумах (від 500 до 4000 доларів США щотижнево) для чого ініціювали зустрічі з потерпілим ОСОБА_6 , в ході яких особисто висловлювали останньому вимогу передачі їм грошових коштів.

В результаті вказаних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 незаконно впродовж періоду часу з жовтня 2023 року по 01 травня 2025 року отримали грошові кошти потерпілого на суму близько 70 000 доларів США (еквівалентно 2800000 гривень), які розподілили між собою, розпорядившись ними на власний розсуд.

Зокрема 10 квітня 2025 року приблизно о 15.00 годині ОСОБА_5 , маючи на меті особисте незаконне збагачення, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , попередньо узгодивши з потерпілим місце та час зустрічі, прибув за місцем роботи потерпілого ОСОБА_6 з метою отримання від потерпілого ОСОБА_6 частини грошових коштів під приводом погашення неіснуючого боргу в сумі 200 доларів США.

В ході зустрічі потерпілий ОСОБА_6 , діючи під контролем працівників поліції, передав ОСОБА_5 на вимогу останнього грошові кошти в сумі 200 доларів США (2 купюри по 100 доларів США кожна), які в той же день останній передав ОСОБА_8 .

Крім того, 01 травня 2025 року приблизно о 09.40 годині ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , маючи на меті особисте незаконне збагачення, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільно розробленого ними злочинного плану, направленого на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , шляхом вимагання, попередньо узгодивши з потерпілим місце та час зустрічі, на автомобілі марки OPEL VECTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 прибули за місцем роботи потерпілого ОСОБА_6 з метою отримання від потерпілого ОСОБА_6 частини грошових коштів під приводом погашення неіснуючого боргу в сумі 3000 доларів США.

ОСОБА_5 вийшовши з транспортного засобу, направився за місцем роботи потерпілого ОСОБА_6 де в ході зустрічі останній, діючи під контролем працівників поліції, передав ОСОБА_5 на вимогу останнього грошові кошти в сумі 3000 доларів США (30 купюр по 100 доларів США кожна).

01 травня 2025 року, безпосередньо після вчинення злочину ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України.

Цього ж дня, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна (вимаганні), з погрозами насильства над потерпілим і погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, вчинених в умовах воєнного стану.

Під час проведення особистого обшуку затриманого в порядку статті 208 КПК ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено заздалегідь ідентифіковані кошти у іноземній валюті у сумі 3000 доларів США, з номерами купюр згідно переліку, банківські кратки та мобільні телефони.

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 01 травня 2025 року, вилучене під час обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000284 від 05 квітня 2025 року та передано на зберігання до кімнати речових доказів СУ ГУНП в Миколаївській області.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідча звернулася з даним клопотанням.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження свідчить про наявність у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, які полягають у вимаганні ним неіснуючого боргу у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою групою осіб.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так у випадку вилучення майна у затриманої на підставі статті 208 КПК особи, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна та за правилами статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про його повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. Затримання особи в порядку статті 208 КПК України, у цьому випадку і є підставою для проведення обшуку цієї особи.

З огляду на встановлені матеріалами клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, оскільки може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, так як зберегло сліди кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя, з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на:

- грошові кошти у сумі 3000 доларів США, купюрами номіналом по 100 кожна з наступними номерами: МН95076724А, РК93283043G, РК93283044G, РС45388561В, РF60083212J, РК93283046G, РК93283039G, РК93283049G, РF11576725F, РК93283045G, JF17948549С, МВ02558687Р, LL641041274Н, LL91146134F, РG38987667В, РС52285117В, РЕ28810910D, РЕ28810904D, LВ51948688Р, МL68336166С, РК93283047G, РК93283048G, LF59791251С, МВ90312522F, РL27334309D, LВ53823029А, РЕ28810905D, LL50340821G, РВ85066216V, LF77137765Р;

- банківська картка банку «МоnоВаnк» № НОМЕР_2 , картка банку «ПриватБанку» № НОМЕР_3 , картка банку «Таскомбанк» № НОМЕР_4 , які поміщені до спец, пакету Р8Р1351265;

- мобільний телефон «Redmi А3» з номерами телефону НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон «Хіаоmі Redmi»,

що було вилучене 01 травня 2024 року в ході проведення особистого обшуку затриманого, у порядку статті 208 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9