КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 14 травня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника ТОВ «ФАКТОРІО» - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерськогорайонного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника

ТОВ «ФАКТОРІО» адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0001359 від 02.11.2021, а саме на вилучений 03.02.2025, під час проведення обшуку автомобіль марки «TOYOTA CAMRY HYBRID», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом встановлення заборони його відчуження.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ТОВ «ФАКТОРІО» - адвокат ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді, а в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити у повному обсязі.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що копію оскаржуваного рішення отримано представником Товариства 14 квітня 2025 року, апеляційну скаргу подано 17 квітня 2025 року. З цих підстав, апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Апелянт зазначає, що автомобіль придбано 25 серпня 2024 року, тобто після проведення всіх слідчих дій у кримінальному провадженні, в якому жодній особі не повідомлено про підозру, а долучені до клопотання матеріали не містить інформацію, яка пов`язана із ТОВ «ФАКТОРІО» або ОСОБА_7 у якого вилучено авто.

Посилається на те, що ухвалою слідчого судді дозвіл на вилучення транспортного засобу не надався, а клопотання про арешт транспортного засобу подано вдруге.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження убачається, що 08 квітня 2025 року клопотання прокурора розглянуто без виклику ТОВ «ФАКТОРІО» чи його представника, відомості про направлення копії рішення, матеріали справи не містять. В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначив, що копію оскаржуваного рішення отримано представником Товариства 14 квітня 2025 року, апеляційну скаргу подано 17 квітня 2025 року. З наведених підстав, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження, підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 02 листопада 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001359, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 209, ч. 1, 2 ст. 255 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що на території України діє злочинна організація, метою існування якої є вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів та подальша легалізація (відмивання) майна одержаного злочинним шляхом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що члени злочинної організації займаються незаконним перевезенням, пересиланням, зберіганням та незаконним збутом в особливо великих розмірах прекурсору «фенілнітропропен» в спеціально створених телеграм-каналі «NashProp» та «WhatsApp»-месенджері «p2np_crystal», розміщуючи оголошення про незаконний збут прекурсору «фенілнітропропен».

За версією органу досудового розслідування до складу злочинної групи, крім інших, входить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у користуванні має автомобіль «TOYOTA CAMRY HYBRID» державний номерний знак НОМЕР_3 .

03 лютого 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року проведено обшук автомобіля марки «TOYOTA CAMRY HYBRID», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та вилучено його.

Згідно інформації Національної автоматизованої інформаційної системи, автомобіль «TOYOTA CAMRY HYBRID», VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 , на праві власності зареєстрований на ТОВ «ФАКТОРІО» .

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 від 04 лютого 2025 року автомобіль «TOYOTA CAMRY HYBRID», VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

13 березня 2025 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт автомобіля марки «TOYOTA CAMRY HYBRID», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , з метою збереження речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів не погоджується із оскаржуваним рішенням, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави арешту майна відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримано вимог зазначених норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, в порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт транспортного засобу власником якого є ТОВ «ФАКТОРІО», належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливості використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів.

З матеріалів клопотання убачається, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001359 від 02.11.2021 внесено за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 209, ч. 1, 2 ст. 255 КК України. Зокрема, на території України діє злочинна організація, метою існування якої є вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів та подальша легалізація (відмивання) майна одержаного злочинним шляхом.

Вказані обставини безпосередньо і підлягають з`ясуванню під час здійснення кримінального провадження та встановлення об`єктивної істини у справі.

Однак, транспортний засіб, на який прокурор просив накласти арешт не може відповідати критеріям речових доказів в ході досудового розслідування щодо здійснення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 209, ч. 1, 2 ст. 255 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке саме доказове значення може мати вказане майно у даному кримінальному провадженні і яким чином його ймовірне відчуження зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права та діяльність ТОВ «ФАКТОРІО» з потребами досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді.

За матеріалами, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що автомобіля марки «TOYOTA CAMRY HYBRID», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ТОВ «ФАКТОРІО» набуто кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто не відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Ні прокурор в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на вказане майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що автомобіля марки «TOYOTA CAMRY HYBRID», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. У зв`язку із чим винесена постанова про визнання вказаного майна речовими доказами є формальною та не містить жодних мотивів.

Окрім того, колегією суддів враховано доводи апелянта, зокрема те, що зазначений автомобіль придбано ТОВ «ФАКТОРІО» 25 серпня 2024 року, тобто після проведення всіх слідчих дій у кримінальному провадженні, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 210, т. 1).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року дозвіл на вилучення автомобіля марки «TOYOTA CAMRY HYBRID», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , не надано.

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, на яку посилався орган досудового розслідування.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику ТОВ «ФАКТОРІО» - адвокату ОСОБА_5 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ТОВ «ФАКТОРІО» - адвоката ОСОБА_5 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на автомобіль марки «TOYOTA CAMRY HYBRID», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/11861/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Справа № 11сс/82/3474/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК