Справа № 214/5695/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року слідчий суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному проваджені внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001166 від 01.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

18.08.2025 до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_3 із клопотанням, в якому просить скасувати арешт на рухоме майно, а саме транспортний засіб марки «DAF» моделі «95 XF 380», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2000 року випуску.

Клопотання обґрунтовано тим, що 08.07.2025 слідчим суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за клопотанням слідчого ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001166 від 01.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, постановлено ухвалу, якою накладено арешт, зокрема на вказаний вище транспортний засіб. На думку ОСОБА_3 вказаний арешт було накладено безпідставно та передчасно. Так, остання просить звернути увагу, що зазначений автомобіль використовується кожного дня і є єдиним джерелом доходу родини.

Сторони в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду клопотання, причини неявки суду невідомі.

У відповідності до положень ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання, приходжу до висновку про необхідність відмови в його задоволенніз таких підстав.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

В силу ст.41 Конституції України та ст.1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, ч.3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно з ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормами ч.1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.170 КПУ України, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.07.2025 накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, яке перебуває у власності: ОСОБА_3 транспортний засіб марки «DAF» моделі «95 XF 380», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2000 року випуску, в кузові по типу фургон, синього кольору; ОСОБА_4 закінчений будівництвом об`єкт (житловий будинок), загальною площею 47,7 кв.м., розташований за адресою: вул. Шляхетна, буд.72, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Метою застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження зазначено забезпечення збереження речових доказів у цьому кримінальному провадженні та убезпечення цього майна від спроб перереєстрації на третіх осіб з метою уникнення відшкодування завданих збитків.

Слідчим суддею встановлено, що відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2024, на теперішній час, погоджується питання про вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 .

При цьому, потерпілим ОСОБА_5 у вказаному кримінальному проваджені, подано цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої йому внаслідок кримінального правопорушення. Розмір завданої позивачу матеріальної шкоди 419900,00 грн. та моральної 50000,00 грн.

Слідчий суддя вважає, що накладений арешт на вищевказане майно забезпечує можливість відновити порушені права потерпілого, так як убезпечує це майно від спроб перереєстрації його на третіх осіб з метою уникнення відшкодування завданих збитків.

Отже, на стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні була виправдана потреба в тимчасовому втручанні в права та інтереси власника майна, шляхом накладення арешту. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт є розумним та співмірним із завданнями кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу, що доводи викладені в клопотанні, стосовно того, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, в порушення ст.174 КПК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Доводи ОСОБА_3 з приводу того, що вказаний автомобіль є єдиним джерелом доходу родини, не є достатньою підставою для скасування накладеного арешту, тому скасування арешту є передчасним.

До того ж, слідчим суддею враховується той факт, що майно, про скасування якого заявлено це клопотання, використовувалося як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Також, слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на теперішній час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.

Приймаючи до уваги викладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах вказаного кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованимна теперішній час підстави для його задоволення відсутні.

Окремо, слідчий суддя наголошує, що за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.170, 174, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному проваджені внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001166 від 01.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1