Справа №760/4980/24 1-кп/760/2011/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

-головуючого судді ОСОБА_1

-при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000089, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Литовської Республіки, громадянку України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

за участі сторін та інших учасників кримінального провадження:

-прокурора ОСОБА_4

-захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Внаслідок загострення політико-соціальної напруженості в Україні в період 19 - 22 лютого 2014 року (розстріли на Майдані Незалежності у м. Київ, втеча ОСОБА_6 ) проросійські політичні та інші організації і об`єднання, підтримувані російською федерацією (далі - РФ), активізували свою антиукраїнську діяльність, спрямовану на ескалацію ситуації, що склалася, особливо у південно-східних областях України, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

В Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 03.02.2014 пройшов ряд мітингів проросійських сил, у ході яких організатори та політичні діячі публічно закликали до насильницької зміни конституційного ладу та до захоплення державної влади в Криму. Того ж дня лідер партії «Русский блок» ОСОБА_7 заявив про створення з числа добровольців загонів самооборони.

Вказані загони так званої «Самооборони Криму» спільно із кадровими військовослужбовцями РФ (як тими, що дислокувались на базі чорноморського флоту рф згідно двосторонніх договорів між Україною та РФ, так і тими, що незаконно переправились з території РФ) забезпечили захоплення адміністративних будівель України, блокування українських військових частин та організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території Криму, що в подальшому публічно підтвердили найвищі керівники Росії, включно з президентом РФ - путіним в.в.

У період з кінця лютого 2014 року по початок березня 2014 року зазначеними підрозділами збройних сил рф було блоковано та захоплено будівлі Верховної ради АР Крим (м. Сімферополь, вул. К. Маркса, буд. 18), Ради міністрів АР Крим (м. Сімферополь, просп. Кірова, буд. 13), будівлі органів державної влади та місцевого самоврядування, приміщення та підрозділи МВС України, військові об`єкти ЗС України, ГУР МО України, ВМФ України.

Таким чином, з 20.02.2014 РФ здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень. При цьому, сам факт окупації Автономної Республіки Крим був засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України та набув широкого висвітлення в офіційних виданнях та медійному просторі.

06.03.2014 року в приміщенні Верховної Ради АР Крим у порушення ч. 2 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132, Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 6, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», згідно якої 16.03.2014 мав відбутися так званий «референдум», на який винесли питання входження АР Крим та м. Севастополя до складу РФ на правах суб`єкта федерації. 06.03.2014 Севастопольська міська рада на позачерговій сесії прийняла рішення № 7151 з аналогічним змістом.

Відповідно до зазначених постанов, 16.03.2014 проведено незаконний референдум із заздалегідь відомим та підконтрольним РФ результатом, який в подальшому став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу РФ території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

Конституційний суд України своїм рішенням № 2-рп/2014 у справі № 1-13/2014 16.03.2014 визнав постанову ВР АР Крим № 1702-6/14 від 06.03.2014 неконституційною.

У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим, в порушення ч. 2 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132, Конституції України, прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі Декларації про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя, прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Рішенням Конституційного суду України № 3-рп/2014 у справі № 1-15/2014 від 20.03.2014 згадану вище «Декларацію про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя» визнано неконституційною.

18.03.2014 між РФ та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу РФ.

20.03.2014 державною думою РФ прийнято федеральний конституційний закон від 21.03.2014 року № 6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Згідно з вказаним законом, АР Крим та м. Севастополь, всупереч Хартії ООН від 26.06.1945, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ від 01.04.1999, Договору між Україною і РФ про українсько-російський державний кордон від 20.04.2004, увійшли до складу РФ.

Збройна агресія РФ розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності.

Відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g» ст. 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14.12.1974, застосування РФ збройної сили проти України становить злочин збройної агресії та грубо порушує Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 та Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ від 31.05.1997.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії російської федерації з 20.02.2014.

Вказані обставини також підтверджуються Звітом офісу прокурора міжнародного кримінального суду від 04.12.2017, згідно якого на тимчасово окупованій території України розпочався та триває збройний конфлікт між Україною та РФ, Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН про територіальну цілісність України № 68/262, згідно якої територія України є цілісною та недоторканою, Резолюцією Парламентської асамблеї ради Європи № 2168, згідно якої РФ визнається державою-агресором.

Відповідно до прийнятого 18.01.2018 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» РФ чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України «Про введення військового стану в Україні» № 2002-ІХ від 24.02.2022 та строк дії якого Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023, який в подальшому затверджений Законом України у встановленому порядку, продовжено на 90 діб.

Враховуючи вказані обставини агресії в Україні, з метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу РФ, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом РФ було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи, окупаційні адміністрації, органи влади та місцевого самоврядування.

Так, ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, фактично проживаючи на території міста Сімферополя, Автономної Республіки Крим, будучи достеменно проінформованим та розуміючи факт захоплення Автономної Республіки Крим збройними силами російської федерації, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невідомий органу досудового розслідування час, маючи стійкий, прямий, виниклий за невідомих обставин умисел, направлений на добровільне зайняття посад, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території півострова Крим, добровільно погодилась на зайняття посади в незаконно створеній окупаційною владою міністерстві, на тимчасово окупованій території.

Зокрема з 2014 року по червень 2022 року ОСОБА_3 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів анексії АР Крим з боку РФ, з власної ініціативи, добровільно обіймала різні посади в незаконно утворених РФ органах влади на тимчасово окупованій території півострова Крим.

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території півострова Крим, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, ОСОБА_3 діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, на підставі поданої нею у 2022 році, але не пізніше 11.08.2022 року заяви працевлаштувався та була призначена наказом № 224-рп від 11.08.2022 року так званого «Председателя Совета министров Республики Крым» ОСОБА_8 на посаду т.зв. «заместителя министра имущественных и земельных отношений Республики Крым» у незаконно утворених Російською Федерацією на тимчасово окупованій території півострова Крим органах влади, чим виконала всі необхідні дії, направленні на доведення свого злочинного умислу до кінця, де і на даний час здійснює свою протиправну діяльність шляхом виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а також ведення пропагандистської політики серед населення окупованої території.

Крім того, ОСОБА_3 , як уповноважена особа незаконно утвореного органу влади, виконувала рішення щодо організації роботи «Министерства имущественных и земельных отношений Республики Крым» із зверненнями та повідомленнями громадян, інформаційної діяльності ввіреного їй відомства, порядку діловодства та вирішення кадрових питань, тобто, виконувала організаційно-розпорядчі функції у т.зв. «Министерстве имущественных и земельных отношений Республики Крым».

ОСОБА_3 , зайнявши посаду та виконуючи функції (обов`язки) «заместителя министра имущественных и земельных отношений Республики Крым», будучи службовою особою вказаної «установи», мала адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі повноваження щодо визначення напрямку поточної діяльності незаконно створеного РФ органу влади на ТОТУ АР Крим та можливість здійснювати вплив на процес прийняття необхідних для цього рішень та контролювати процес їх виконання, як одноособово так і за участю підпорядкованих осіб/підрозділів.

В свою чергу, діяльність ОСОБА_3 на посаді т.зв. «заместителя министра имущественных и земельных отношений Республики Крым», в контексті реалізації наданих їй повноважень, активно висвітлювалася останньою у соціальних мережах «Вконтанкте» та «Одноклассники», чим здійснювалося умисне сприяння реалізації політики окупаційної влади рф на ТОТУ АР Крим.

Обвинувачена ОСОБА_3 , будучи повідомленою в порядку передбаченому КПК України, про місце дату і час розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила. Зокрема, суд належно повідомляв обвинувачену ОСОБА_3 про розгляд справи, здійснюючи повідомлення про призначені судові засідання в Солом`янському районному суді м. Києва в газеті «Урядовий кур`єр» та внесенням інформації на офіційному веб-сайті суду.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, здійснювалось в порядку спеціального досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року (т. 1 а.с. 153-159).

Також відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року, здійснено спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 191-193).

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_3 про розпочате кримінальне провадження, здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд розцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 як підозрювану та обвинувачену на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia), що відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 із обвинуваченням не погодився, вважає вину у вчиненні інкримінованого обвинуваченої ОСОБА_3 злочину не доведеною, отримані докази ґрунтуються на припущеннях, тому просила виправдати останню у інкримінованому їй правопорушенні.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме: у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, за наведених вище обставин, доведена дослідженими судом доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, оскільки вони були зібрані з дотриманням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України та в порядку визначеному кримінальним процесуальним кодексом України, а саме:

- протоколом огляду речей та документів від 23.05.2023 року, відповідно до якого, за участю спеціаліста ОСОБА_9 , оглянуто інформацію, яка міститься в мережі Інтернет з інформаційної платформи «Министерство имущественных и земельных отношений Республики Крым» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в розділі «Руководство» містяться відомості щодо ОСОБА_3 , яка з 15.08.2022 року призначена на посаду «заместителя министра имущественных и земельных отношений Республики Крым». (т. 2 а.с. 19-28),

- протоколом огляду речей та документів від 06.07.2023 року, відповідно до якого, за участю спеціаліста ОСОБА_9 , оглянуто інформацію, яка міститься в мережі Інтернет з інформаційної платформи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в розділі «Документы» міститься «Распоряжения Председателя Совета Министров Республики Крым» від 11.08.2022 року № 224-рп, яким ОСОБА_3 призначено на посаду «заместителя министра имущественных и земельных отношений Республики Крым». (т. 2 а.с. 29-35),

- протоколом огляду речей та документів від 06.07.2023 року, відповідно до якого, за участю спеціаліста ОСОБА_9 , оглянуто інформацію, яка міститься в мережі Інтернет з інформаційної платформи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в розділі «Документы» містяться «Приказы Министерства имущественных и земельных отношений Республики Крым об утверждении, внесении изменений и признании утратившими силу административных регламентов по предоставлению государственных услуг», а саме: «Приказ Министерства имущественных и земельных отношений Республики Крым от 13.12.2022 № 9317 «О внесении изменений в приказ Министерства имущественных и земельных отношений Республики Крым от 07 марта 2018 года № 446», яким контроль за виконанням даного наказу покладено на заступника міністра ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 29-84),

- протоколом огляду речей та документів від 10.07.2023 року, відповідно до якого, за участю спеціаліста ОСОБА_9 , оглянуто інформацію, яка міститься в мережі Інтернет з інформаційної платформи «Министерство Республики Крым» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , та міститься публікація з діяльністю ОСОБА_3 , як «заместителя министра имущественных и земельных отношений Республики Крым». (т. 2 а.с. 85-103),

- висновком експерта за результатами проведення судової портретної експертизи № 22133/23-35 від 28.11.2023 року, відповідно до якого у фотозображенні файлу « ОСОБА_3 png», приклад якого наведений в дослідницькій частині висновку та у зображенні особи, наданого у якості порівняльного зразка, а саме зображення, яке зафіксоване в особовій картці Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_3 , зображена одна й та сама особа». (т. 2 а.с. 104-107),

- відповіддю на запит з Офісу Президента України № 45-01/599 від 13.06.2023р., з якої вбачається, що матеріали стосовно припинення громадянства України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили (т. 2 а.с. 110),

- протоколом огляду від 21.07.2023р., яким оглянуто публікації в газеті «Урядовий Кур`єр» від 21.07.2023р. про повідомлення 19.07.2023р. ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та про виклик ОСОБА_3 для проведення слідчих (процесуальних) дій (т. 1 а.с. 92-105),

- протоколом огляду від 06.07.2023р., яким оглянуто публікації на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від 19.07.2023р. про повідомлення 19.07.2023р. ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та про виклик ОСОБА_3 для проведення слідчих (процесуальних) дій (т. 1 а.с. 89-91),

- постановою слідчого 3 відділу (з дислокацією у м. Херсон) слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в АР Крим ОСОБА_10 від 27.03.2023р., відповідно до якої ОСОБА_3 оголошено у розшук. (т. 1 а.с. 114-115),

- ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2024 року (справа № 755/455/24), якою відносно підозрюваної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. (т. 1 а.с. 127-133)

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази, взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченої та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Суд, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий стороною обвинувачення, стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, безпосередньо досліджені докази, які визнав належними, допустимими, достовірними, вважає їх в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Аналізуючи в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні наведені докази, суд, вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт окупації Автономної Республіки Крим збройними силами Російської Федерації, всупереч інтересам держави Україна, її суверенітету й територіальній цілісності, перебуваючи на ТОТ України АР Крим, за власною згодою, згідно з т.зв. «распоряжением Председателя Совета министров Республики Крым» ОСОБА_8 » № НОМЕР_2 , з 11.08.2022 була призначена на посаду т.зв. «заместителя министра имущественных и земельных отношений Республики Крым».

Кваліфіковані дії ОСОБА_3 правильно, а саме: за ч. 5 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто, добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_5 про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, то вони не заслуговують на увагу, оскільки встановлені судом обставини та наведені докази, спростовують версію сторони захисту.

Призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки, вчиненого обвинуваченою правопорушення, який належить до категорії тяжких злочинів, наслідки вчиненого злочину, які призвели у подальшому до взаємодії з державою-агресором, незаконним органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, особу обвинуваченої:

- раніше не судима, є громадянкою України,

- обставин, що пом`якшує та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 судом не встановлено.

Враховуючи фактичні обставини справи, особу обвинуваченої ОСОБА_3 , її вік, ставлення обвинуваченої до вчиненого, яка добровільно, без застосування будь-якого примусу, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим (ТОТ України АР Крим), відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в органах державної влади, місцевого самоврядування, в установах, організаціях та підприємствах незалежно від форми власності, з конфіскацією належного обвинуваченій майна.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2024р. на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на об`єкт нерухомості - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони відчуження, суд вважає необхідним залишити в силі для забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до ст. 124 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової портретної експертизи у сумі 7169 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в органах державної влади, місцевого самоврядування, в установах, організаціях та підприємствах незалежно від форми власності, на строк 10 (десять) років, з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судової портретної експертизи у сумі 7169 грн. 40 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2024р. на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на об`єкт нерухомості - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони відчуження - залишити в силі для забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, і його копія після проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1