Дата документу 18.08.2025Справа № 554/9881/25
Провадження № 1-кс/554/8396/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , з участю: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви від 03.06.2025 року,

В С Т А Н О В И В:

01.07.2025 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла скарга ОСОБА_3 про зобов`язання уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 03.06.2025 року.

З матеріалів скарги убачається, що 03.06.2025 року ОСОБА_3 направив до ТУ ДБР у м. Полтаві заяву від 03.06.2025 року про вчинення службовими особами ВЧ НОМЕР_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Однак, в порушення вимог ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування не розпочато.

Представник скаржника ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги.

Слідчий, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, в тому числі бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, в тому числі, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Аналіз вищезазначених положень дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення для того, щоб технічно внести відомості до відповідних розділів реєстру. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Згідно з матеріалами скарги, 03.06.2025 року ОСОБА_3 направив до ТУ ДБР у м. Полтаві заяву від 03.06.2025 року про вчинення службовими особами ВЧ НОМЕР_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2, ч. 5 ст. 426-1 КК України, яку вручено за довіреністю 06.06.2025 року.

У заяві від 03.06.2025 року ОСОБА_3 зазначив, що є головним сержантом 2 роти першого взводу ВЧ НОМЕР_1 . З січня 2025 року несе службу на ліні зіткнення з ворогом.

Згідно довідки гарнізонної військово-лікарської комісії від 03.01.2025 року йому поставлені діагнози та визначено, що він придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК і СП, ВВН3, навчальних центрах, закладах та установах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення охорони.

Однак після проходження вказаного ВЛК, повернувшись в розпорядження ВЧ НОМЕР_1 , всупереч рішення ВЛК, його незаконно направлено на бойові позиції, які знаходяться безпосередньо на лінії зіткнення з ворогом.

Видані незаконні накази про направлення його безпосередньо на лінію зіткнення в усній формі (без надання письмового бойового розпорядження) надавались командиром 2 роти ОСОБА_5 . Отримуючи незаконний, на його думку, наказ від ОСОБА_6 , вказав, що не має права відповідно до висновку ВЛК виконувати службові обов?язки безпосередньо на лінії зіткнення за станом здоров`я. Однак командир роти ОСОБА_7 на це не реагував.

Таким чином, командир 2 роти ОСОБА_7 , на його думку, незаконно, будучи військовою службовою особою, перевищуючи владу та службові повноваження, тобто умисно вчиняючи дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, 08.01.2025 року незаконно, всупереч рішення ВЛК, направив ОСОБА_3 на лінію зіткнення з ворогом в район с. Тернова, де останній незаконно знаходився до 06.02.2025 року.

Повернувшись 06.02.2025 року до ВЧ НОМЕР_1 з лінії зіткнення, він протягом 20 днів повідомляв ОСОБА_8 про те, що його стан здоров?я суттєво погіршився і просив направити на лікування, однак ОСОБА_7 під будь яким приводом до медичного закладу не направляв.

26 лютого 2025 року його стан здоров?я суттєво погіршився і його направили на лікування. Лікар повідомив, що стан здоров?я, порівняно з останнім лікуванням, значно погіршився.

25 березня 2025 року після проходження стаціонарного лікування, ОСОБА_3 був виписаний зі стаціонарного лікування та згідно виписки із медичної картки № 959, йому рекомендовано наступне: подальше лікування у відділенні пограничної психіатрії ДУ ІНПН; дообстеження у кардіологічному стаціонарі інституту терапії ім. Л.Т. Малої; УЗД серця; контроль АТ; ЧCC; режим праці, відпочинку; продовження амбулаторного лікування; призначено прийом ліків під контролем психіатра, тощо.

26 березня 2025 року він знову поступив у розпорядження ВЧ НОМЕР_1 та надав командиру 2 роти ОСОБА_8 і бойовому медику медичні документи з рекомендаціями про подальше лікування. При цьому подальше лікування, рекомендоване лікарем, організовано командиром ОСОБА_9 не було і вже 30.03.2025 року командир 2 роти ОСОБА_7 повторно, незаконно, будучи військовою службовою особою, перевищуючи владу та службові повноваження, тобто умисно вчиняючи дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, всупереч рішення ВЛК та рекомендацій головного лікаря ДУ «Інститут неврології психіатрії та наркології ім. П.В. Волошина», направив його без письмового бойового розпорядження на лінію зіткнення з ворогом в район с. Тернова, де він незаконно знаходився приблизно до 30.04.2025 року.

На початку травня 2025 року у зв?язку з суттєвим погіршенням стану здоров?я ОСОБА_3 була викликана карета швидкої медичної допомоги і за результатами його медичного обстеження повідомлено, що стан здоров?я знаходиться у критичному стані і він потребую посиленого лікування.

За результатами обстеження в ДУ «НІТ ім. Л.Т. Малої НАМН України» йому був виданий висновок № 4670 у якому, зокрема, був виявлений факт погіршення стану здоров?я у вигляді падіння фракції лівого шлуночка серця до критичного рівня і повідомлено, що стан здоров?я за всіма ознаками свідчить про можливу наявність інвалідності та рекомендовано подати документи на оцінку повсякденного функціонування людини.

В травні 2025 року ОСОБА_3 надав всі свої медичні документи сімейному лікарю ОСОБА_10 і нею ці документи були направленні на розгляд комісії з оцінювання повсякденного функціонування людини. Засідання комісії з оцінювання повсякденного функціонування людини було призначено 29.05.2025 року.

Однак командир 2 роти ОСОБА_7 в категоричній формі відмовив йому у направленні на комісію з оцінювання повсякденного функціонування людини, мотивуючи своє рішення тим, що це питання для нього не на часі і замість проходження комісії з питання встановлення інвалідності він повинен готуватись до виїзду на лінію зіткнення.

При цьому командир 2 роти ОСОБА_7 незаконно, без виклику ВСП, без складання відповідного протоколу, забрав у нього телефон, позбавив свободи і помістив у підвал де зачинив на 3 доби.

Незаконно перебуваючи у підвалі, ОСОБА_3 весь час було погано, в нього підвищувався тиск, що було зафіксовано бойовим медиком.

Таким чином, ОСОБА_3 зіткнувся із систематичним порушенням його прав і свобод зі сторони командира 2 роти ОСОБА_6 , вчиненням ним кримінального правопорушення, яке виразилось у систематичному перевищенні ним влади та службових повноважень, умисному вчиненні ним дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які заподіяли істотну шкоду із застосуванням насильства.

Вважає, що перевищення владою та службовими повноваженнями, умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих прав та повноважень командиром 2 роти ОСОБА_9 виразились в тому, що останній ігноруючи висновок ВЛК, видавав злочинні накази, не оформлені письмово, про направлення на лінію зіткнення в с. Тернова, а також застосував насильство, що виразилось у незаконному поміщенні у підвал.

Вказані систематичні незаконні дії вчинені командиром 2 роти ОСОБА_9 потягнули за собою суттєве погіршення стану здоров?я, що спричинило істотну шкоду.

3 метою збереження свого здоров?я та з метою організації свого лікування, що було рекомендовано лікарями та яке не надавав можливості здійснити командир 2 роти ОСОБА_7 , ОСОБА_3 01.05.2025 року з вказаних вище поважних причин покинув територію ВЧ НОМЕР_1 і прибув до м. Харкова для виконання рекомендацій лікарів щодо отримання лікування та для прийняття участі у засіданні комісії з оцінювання повсякденного функціонування людини.

Таким чином не вважає, що покинув територію ВЧ НОМЕР_1 без поважних причин. Жодним чином не відмовляється служити народу України в умовах, які визначені рішенням ВЛК від 03.01.2025 року.

Крім іншого, зазначає, що командир 2 роти ОСОБА_7 , будучи службовою особою, з використанням свого службового становища організував у ВЧ НОМЕР_1 вимагання та побори з підлеглих йому військовослужбовців грошових коштів за лояльне відношення до них та за не притягнення до дисциплінарної чи адміністративної відповідальності, тощо.

Так, у лютому 2025 року командир 2 роти ОСОБА_7 вимагав від ОСОБА_3 5000 гривень за те, що він направить на лінію зіткнення в с. Тернова ближче до тилової частини при цьому він погрожував, що у разі ненадання ОСОБА_3 йому вказаних грошових коштів, він створить для останнього несприятливі умови служби у ВЧ НОМЕР_1 .

14 квітня 2025 року командир 2 роти ОСОБА_7 під погрозою зняття повної грошової винагороди в усній формі оголосив ОСОБА_3 незаконний наказ та незаконно направив на лінію зіткнення в с. Тернова для мінування прилеглої території.

ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_8 , що цей наказ є злочинним так як він не має відповідної фахової підготовки та кваліфікації та не є мінером і цей факт може створити загрозу його життю та здоров?ю та життю інших військовослужбовців. ОСОБА_7 проігнорував доводи і наказав йти і мінувати територію, погрожуючи зняттям ДГВ.

У квітні 2025 року командир 2 роти ОСОБА_7 повторно вимагав 5000 гривень за те, що він направить на лінію зіткнення в с. Тернова ближче до тилової частини при цьому він погрожував, що у разі ненадання йому вказаних грошових коштів він створить несприятливі умови служби у ВЧ НОМЕР_1 .

Вважає, що в даній заяві більш ніж детально описана наявність об?єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення службовими особами ВЧ НОМЕР_1 кримінальних правопорушень у вигляді фактичного існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Прохав внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування може бути постановлена, зокрема про зобов`язання вчинити певну дію.

Відомості, що підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Як убачається з матеріалів наявного провадження, у заяві ОСОБА_3 зазначено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, тобто вказане повідомлення за формальними вимогами відповідає п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, у зв`язку із чим слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення поданої скарги із зобов`язанням уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою від 03.06.2025 року.

Отримання повідомлення про злочин уповноваженими особами ТУ ДБР у м. Полтаві підтверджується копією трекінгу № 468, відповідно до якого заява від 03.06.2025 року вручено за довіреністю 06.06.2025 року, проте на день розгляду скарги даних про внесення відомостей за цим повідомленням, в порядку статті 214 КПК України слідчому судді не надано.

Керуючись статтями 2, 25, 28, 214, 303 307 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР у м. Полтаві в порядку ст. 303 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення згідно заяви ОСОБА_3 від 03.06.2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_11