Житомирський апеляційний суд
Справа №273/2520/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/747/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження №273/2520/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30.08.2025 року включно, з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає, що ухвала не відповідає вимогам КПК України, оскільки прокурором не доведено ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Вказує, що суд безпідставно визначив максимальний розмір застави для даного виду злочинів, що є не співрозмірним з огляду на фактичні обставини справи. Зазначає, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням розміру застави.

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, та під тяжкістю покарання, яке може загрожувати останньому у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду. Також може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки вони ще не допитані судом. Може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, а тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, клопотання про участь в апеляційному розгляді не подавав, а тому за згодою захисника та прокурора відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, доводи захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, з контрольного судового провадження №273/2520/24 вбачається, що в провадженні Баранівського районного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000971 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також, обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки ще не всі свідки допитані судом, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити дане кримінальне правопорушення, оскільки останній не працює та вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 07.11.2023 засуджений за ч.5 ст.407 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

За таких обставин, посилання апелянта на недоведеність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сприяє запобіганню вказаним ризикам.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого та доведеність наявності ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; незаконно впливати на свідків та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений в силу ст.89 КК України вважається не судимим, а тому ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України відсутній, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні декількох епізодів пов`язаних із незаконим придбанням та зберіганням з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено у великих розмірах та психотропної речовини, обіг якої обмежено, а також збуті особливо небезпечних психотропних речовин, вчинених повторно.

Доводи апелянта про те, що запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою зможе повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки стороною захисту не наведено переконливих аргументів, які б свідчили про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що визначений судом розмір застави є неспіврозмірним, занадто великим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Отже, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_8 , а також встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, застава в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, визначена судом першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідає принципам достатності і виваженості, вимогам п.2 ч.5 ст.182 КПК України, та в разі внесення буде гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30.08.2025 року включно, з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :