КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5219/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001029 від 25.11.2013 року - прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 рокузалишено без задоволення клопотання слідчого у кримінальному провадженні - керівника першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001029 від 25.11.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ст. 340; ч.2 ст.28, ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, ч.2 ст.365; ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, ч.2 ст.15, п.1,5,12 ч.2 ст.115 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 21:00 год. до 06:00 години наступного дня строком на два місяці, заборонивши йому залишати місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , у вказаний період часу.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

- в період доби з 21:00 години до 06:00 години наступного дня не відлучатися з постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений час.

Строк виконання покладених обов`язків рахувати до 01.09.2025 року.

Зазначено, що обов`язки покладаються на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк дії ухвали.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурорів групи прокурів, залучених у кримінальному провадженні №0001029 від 25.11.2013 року.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, представники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні №0001029 від 25.11.2013 року - прокурор першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів в межах строку досудового слідства.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначає, що дана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до суду 21.07.2025 року, прокурор ОСОБА_6 посилається на те, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор зазначає, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 підозрюється, окрім іншого, у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів передбачених, зокрема, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.п. 1, 5,12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, які вчинені із застосуванням насильства, спричинили умисне вбивство двох і більше осіб, настання тяжких наслідків у вигляді замахів на умисні вбивства громадян та спричинення їм тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, в тому числі тяжких тілесних ушкоджень і фізичного болю, за вчинення яких Законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічного позбавлення волі.

Прокурор посилається на те, що у клопотанні слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_13 запобіжного заходу зазначено про наявність чотирьох ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також обґрунтовано існування кожного із них, зокрема, що він, перебуваючи на волі, може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, обвинувачених, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В оскаржуваній ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2025 року слідчий суддя приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження достатніх фактів та інформації, зміст яких переконав слідчого суддю у тому, що підозрюваний ОСОБА_12 міг вчинити кримінальні правопорушення, зазначені у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу та зазначає про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_14 підозри.

При цьому судом зазначено, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_14 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів (санкція найтяжчої статті з числа зазначених передбачає позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі).

При вирішенні питання про застосування ОСОБА_14 запобіжного заходу слідчим суддею враховано, що останній має міцні соціальні зв`язки, є учасником бойових дій, в складі ДФТГ захищає суверенітет та територіальну цілісність держави від збройної агресії рф. Інкриміновані події мали місце понад 11 років тому назад, що суттєво впливає на актуальність наведених ризиків та знецінює їх обґрунтування фактичними діями підозрюваного, вчиненими на той час.

Таким чином, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду.

Водночас, вказаний ризик суддя вважав мінімальним, враховуючи міцність соціальних зв`язків та наявність місця роботи і постійного проживання у м. Суми.

Прокурор вважає, що прийшовши в оскаржуваному судовому рішенні до висновку про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_13 від органів досудового розслідування та суду, а також його мінімальність, слідчий суддя однобічно, на користь сторони захисту, неправильно надав оцінку сукупності обставин, заявлених у клопотанні, що підтверджують його існування.

Більш того, слідчий суддя, встановивши наявність вказаного ризику, в обґрунтування співмірності застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, вдався до оцінки його рівня (мінімальний), що взагалі не передбачено вимогами ст. 194 КПК України.

Окрім того, такі висновки суду щодо мінімальності ризику переховування підозрюваного ОСОБА_13 від органів досудового розслідування та суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Про наявність вказаного ризику та його вагомість свідчать такі докази:

- факт постійного проживання ОСОБА_13 на території Сумської області, яка перебуває у зоні активних бойових дій, а також має значну протяжність державного кордону із державою-агресором - рф, що, у свою чергу, може бути використано ним при незаконному перетині державного кордону України з метою ухилення від органу досудового розслідування та суду;

- перебування на розгляді в судах різних інстанцій 3 кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких, пов`язаних із незаконним перешкоджанням співробітниками БМОП «Беркут» ГУ МВС в Харківській області під його керівництвом проведенню зборів, мітингів, походів і демонстрацій під час подій Революції Гідності, організації перевищення підлеглими йому працівниками влади та службових повноважень, із надмірним та безпідставним застосуванням фізичної сили та спецзасобів, вчинення умисних вбивств, у результаті чого спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, державним та громадським інтересам, у вигляді: вчинення умисних вбивств 5 мітингувальників, а також спричинення різного ступеню тяжкості тілесних ушкоджень понад 500 особам (арк. 23 клопотання);

- міцні зв`язки підозрюваного із колишніми співробітниками БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області, які під його керівництвом вчиняли зазначені злочини - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і на даний час у зв`язку із цим притягуються до кримінальної відповідальності та тривалий час, у тому числі після вчиненого підозрюваним ОСОБА_19 тиску на одного із свідків - ОСОБА_20 , переховуються від органів досудового розслідування та суду на території держави-агресора - рф;

Зазначені обставини також відображені на офіційному сайті благодійного фонду «Юго-Восток», який створений на окупованому півострові Крим колишнім Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_21 з метою надання фінансової та безоплатної правової допомоги колишнім працівникам МВС України, причетним до вчинення незаконних дій у листопаді 2013 року - лютому 2014 року, у тому числі тим, які переховуються від органу досудового розслідування та суду. Вказана обставина, у свою чергу, також вказує на наявність підвищеного ризику переховування ОСОБА_13 від органів досудового розслідування та суду, а також потенційну можливість здійснення ним впливу на інших учасників провадження (арк. 24-26 клопотання та арк. 81-93 том 2 додатків до клопотання);

- перебування на розгляді в судах ряду кримінальних проваджень щодо колишніх його підлеглих - співробітників БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області, які вчиняли злочини під його керівництвом, а також щодо керівників інших правоохоронних органів, які переховуються від суду на території рф та оголошені в розшук (арк. 24-25 клопотання);

- спілкування підозрюваного ОСОБА_13 із рядом осіб, які мають російські номери телефонів, серед яких і телефон однієї із агенцій нерухомості у м. Калінінград, що, у свою чергу свідчить про наявність у нього зв`язків на території рф та можливий намір залишити територію України і пов`язаний із цим пошук місця проживання у рф (арк. 26-27 клопотання та арк. 126-177 том 2 додатків до клопотання).

Разом із тим, слідчий суддя, констатуючи наявність лише одного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, в оскаржуваному судовому рішенні, всупереч вимогам ст. 370, п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України, жодним чином не обґрунтував відсутність існування інших ризиків, наведених у клопотанні слідчого, не навів мотивів неврахування доказів на їх обґрунтування, не підтвердив і не спростував їх наявності та прийняв до уваги лише наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Скаржник зазначає, що серед доводів, наведених на існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, стороною обвинувачення, окрім іншого, наведено факт проведення на даний час досудового розслідування та збору доказів у інших кримінальних провадженнях за фактами вчинення кримінальних правопорушень, вчинених під час Революції Гідності, необхідність вилучення документів, і, разом із тим, наведено факти знищення та втрати службовими особами різних правоохоронних органів документів, які мають значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а також речових доказів, серед яких і помпові рушниці «ФОРТ-500», які застосовувались проти мітингувальників (арк. 30-31 клопотання).

Однак, слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не надано оцінки наявності вказаного ризику і при цьому жодним чином не обґрунтовано відсутності його існування, не наведено мотивів неврахування наданих прокурором доказів на його обґрунтування.

Крім того, на переконання сторони обвинувачення слідчий суддя при прийнятті оскаржуваного рішення недооцінив систему наявних ризиків, зокрема, що стосується можливого впливу підозрюваного на інших учасників кримінального провадження, зокрема, на свідків, у тому числі і на колишніх його підлеглих - співробітників БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області.

Так, слідчим суддею зовсім не надано оцінки факту спілкування підозрюваного ОСОБА_13 із колишнім командиром 2 оперативної роти ОСОБА_20 та здійснення впливу на нього, який є свідком у даному кримінальному провадженні і також притягується до кримінальної відповідальності в іншому провадженні за вчинення, під керівництвом ОСОБА_13 , тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень щодо мітингувальників під час подій Революції Гідності, обвинувальні акти у кримінальних провадженнях щодо нього перебувають на розгляді в суді, а він переховується від суду на території рф та з 2021 року перебуває в розшуку.

Прокурор посилається на те, що слідчим суддею взято до уваги доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_12 є учасником бойових дій в складі добровольчого формування №4 Миколаївської територіальної громади Сумської області, захищає суверенітет і територіальну цілісність держави від збройної агресії рф (абз. 4, 7 арк. 5).

Однак, разом із тим, не враховано доводів сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_12 після завершення подій Революції Гідності з власного мобільного телефону неодноразово спілкувався із колишніми командирами підрозділів МОП «Беркут» з інших регіонів, які у 2013-2014 роках під час відповідних подій також перебували у м. Києві, зокрема і з тими, які залишились на окупованих рф територіях та перейшли на бік ворога і на даний час також притягуються до кримінальної відповідальності, а саме - РМОП «Беркут» ГУМВС України в м. Севастополі ОСОБА_22 , БМОП «Беркут» ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_23 , з якими він спільно вчиняв інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Апелянт у скарзі зазначає, що на даний час зазначені особи перебувають в розшуку та переховуються на тимчасово окупованій території та території рф, а обвинувальні акти щодо них - на розгляді в суді, зокрема, за обвинуваченням ОСОБА_22 , який, залишившись на тимчасово окупованій території АРК, у подальшому став сенатором ради федерації федеральних зборів рф, у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, серед яких і особливо тяжкі - умисні вбивства мітингувальників під час подій Революції Гідності, терористичний акт, а також посягання на територіальну цілісність та недоторканість України, за обвинуваченням ОСОБА_23 (який, залишившись на тимчасово окупованій території Донецької області, перейшов на бік ворога) - в участі у терористичній організації «Донецька народна республіка» та сприянні її діяльності. Наявність же між ними відповідного спілкування також може свідчити про узгодження між ними спільних дій, направлених на можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, а також на ухилення від кримінальної відповідальності, впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (арк. 27-28 клопотання та арк. 166-169 том 2 додатків до клопотання).

На думку прокурора, окрім цього, необхідно врахувати і ту обставину, що про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень ОСОБА_14 01.07.2025 року повідомлено в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001029.

У подальшому, матеріали досудового розслідування у даному кримінальному провадженні прокурором 07.07.2025 року виділено в окреме провадження за № 0000662.

Враховуючи ту обставину, що вказані кримінальні правопорушення співробітниками БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області вчинялись спільно із співробітниками БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області, матеріали досудового розслідування у згаданому провадженні прокурором 07.07.2025 року об`єднано в одне провадження із матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000812 від 17.09.2024 року за підозрами колишнього командира БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_24 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365; ч. З ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.п. 1,5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та колишнього помічника начальника штабу БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_25 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 121; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.п. 1,5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор зазначив, що у клопотанні про застосування до підозрюваного ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також зазначено про наявність у ОСОБА_13 міцних зв`язків із підозрюваними ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , а також на їх спілкування, яке може бути направлене на реалізацію дій, спрямованих на незаконний вплив ОСОБА_13 на інших підозрюваних, а також їх спільний вплив на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні (арк. 32-33 клопотання та арк. 170-177, 112-125 том 2 додатків до клопотання).

Посилається і на те, що слідчим суддею залишено поза увагою доводи сторони обвинувачення про те, що 10.05.2023 року під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_25 (іншого підозрюваного у цьому провадженні), проведеного в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000268, у якому він є обвинуваченим спільно із ОСОБА_24 , серед іншого, було виявлено та вилучено паперовий «стікер» із записаним номером мобільного телефону ОСОБА_13 , а крім того - аркуш паперу із запитаннями слідчого на допит у кримінальному провадженні за фактами подій Революції Гідності, що, у свою чергу також може вказувати на наявність незаконного впливу на нього з боку останнього, а також на їх спілкування та координацію спільних дій і процесуальної поведінки, направленої на уникнення від кримінальної відповідальності та вплив на учасників провадження (арк. 32 клопотання та арк. 112-125 том 2 додатків до клопотання).

З урахуванням зазначених вище обставин, підозрювані в одному кримінальному провадженні - ОСОБА_12 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 надалі матимуть змогу спілкуватись та виробляти спільну стратегію захисту, а також впливати на інших учасників кримінального провадження з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Разом із тим, в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали (абз. 6 арк. 5) слідчим суддею лише зазначено про дотримання підозрюваним ОСОБА_19 процесуальної дисципліни у інших кримінальних провадженнях, які перебувають на розгляді в судах та у яких він є обвинуваченим.

На думку прокурора, зазначена обставина не може беззаперечно вказувати на відсутність ризиків, заявлених у клопотанні стороною обвинувачення.

Крім того, оскаржуваною ухвалою, на підозрюваного ОСОБА_13 покладено наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: в період з 21.00 год. до 06.00 год. наступного дня не відлучатися з постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений час.

Однак, у мотивувальній частині ухвали слідчим суддею жодним чином не обґрунтовано, чому саме такий перелік обов`язків необхідно застосувати до підозрюваного та на підставі яких мотивів суддею обґрунтовується висновок, зокрема, про те, що покладення лише цих обов`язків може запобігти виникненню встановленому ним ризику.

Разом із тим, при визначенні переліку обов`язків, слідчим суддею не враховано доводів, зазначених у клопотанні, про те, що підозрюваний ОСОБА_12 постійно проживає на території Сумської області, яка перебуває у зоні активних бойових дій, а також має значну протяжність державного кордону із державою-агресором - рф, що, у свою чергу, враховуючи безпрецедентну військову агресію російської федерації проти України на даний час може бути використано ним при незаконному перетині державного кордону України з метою ухилення від органу досудового розслідування та суду, і навіть не прийнято рішення про покладення на нього такого обов`язку як не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований.

На переконання скаржника, зазначені обставини в сукупності збільшують можливість підозрюваного для ухилення від органів досудового розслідування та суду, адже можливості держави належним чином контролювати його поведінку наразі з об`єктивних причин є достатньо обмеженими.

Разом із тим, застосовуючи до підозрюваного зазначений вище перелік обов`язків, слідчим суддею, незважаючи на доводи сторони обвинувачення про вже здійснений ним вплив на одного із свідків - ОСОБА_20 та наявність ризику впливу на інших, навіть не покладено на нього обов`язку утримуватися від спілкування із свідками у провадженні, значна частина яких вже після повномасштабного вторгнення рф розпочала надавати викривальні показання.

Також скаржник зауважує, що посилання слідчого судді на те, що інкриміновані події мали місце понад 11 років тому назад, як на обставини, що істотно впливають на актуальність ризиків та знецінює їх, є безпідставними, оскільки такі обставини не виключають кримінальної відповідальності, як наслідок, не нівелюють ризики.

Крім того, факт участі підозрюваного в бойових діях заслуговує на увагу, однак не має процесуального значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Вказане не усуває жодного з передбачених законом ризиків, особливо враховуючи тяжкість інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень.

Тобто йдеться про суспільно небезпечні діяння, які інкримінуються підозрюваному, за які, у разі їх доведення, останній повинен буде понести відповідальність.

Щодо позиції слідчого судді про наявність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного, то прокурор вказує на те, що необхідно врахувати, що вони існували на момент учинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, однак не стали для нього стримуючим фактором, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності вищенаведених ризиків вчинення протиправних дій, визначених у п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали подану органом досудового розслідування апеляційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013 - 2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001029 від 25.11.2013 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (ст. 365 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 1508-VI від 11.06.2009, № 2808-VI від 21.12.2010; в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011, № 746-VII від 21.02.2014); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (стаття 115 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008 та № 1707-VI від 05.11.2009); ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (стаття 115 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008 та № 1707-VI від 05.11.2009 та іншими статтями КК України за фактами злочинного перешкоджання проведенню зборів та мітингів у період листопада 2013 - лютого 2014 року на Майдані Незалежності в м. Києві, перевищення службових повноважень працівниками правоохоронних органів при застосуванні фізичної сили та спеціальних засобів до громадян, які реалізовували своє конституційне право на мирні зібрання та мітинги на вулицях центральної частини м. Києва, що спричинило тяжкі наслідки, організації умисних вбивств протестувальників та іншими фактами злочинної протидії протестним акціям.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на виконання вказівок Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_21 та Голови Служби безпеки України ОСОБА_26 18.02.2014 року у період приблизно з 16 до 19 год підпорядкованими працівниками МВС України та СБ України у межах антитерористичних заходів здійснено відповідну підготовку суб?єктів боротьби із тероризмом до проведення силових заходів на майдані Незалежності, прилеглих вулицях та будівлях, а саме: опубліковано спільну заяву ОСОБА_26 та ОСОБА_21 до учасників зібрань громадян; здійснено висунення залучених сил і засобів у район проведення АТО, а саме: військовослужбовців підрозділів внутрішніх військ, ЗСП «Омега», МОП «Беркут», ЦСО «А» СБУ, а також інших залучених підрозділів МВС України та СБУ з метою оточення (блокування) майдану Незалежності, прилеглих вулиць та будівель, де знаходяться учасники зібрань громадян; передислокація у район проведення АТО спеціальної техніки - БТРів, водометів «Торнадо», вантажних, пожежних та медичних автомобілів тощо; витіснення (зачистка) від учасників зібрань громадян будівель Жовтневого палацу та Українського дому, ліквідація барикад на вул. Хрещатик (з боку Європейської площі) та вул. Інститутської (з боку станції метро Хрещатик); зупинено роботу Київського Метрополітену; обмежено в?їзд до м. Києва автотранспорту; заблоковано роботу окремих засобів масової інформації; організовано роботу оперативного штабу для проведення спеціальної операції, а також оперативних штабів на місці її проведення, а саме біля приміщення Жовтневого палацу та на Європейській площі біля готелю «Дніпро»; озвучено звернення до учасників зібрань громадян про заплановане проведення антитерористичної операції.

Після формального початку роботи штабу з управління АТО близько 19 год 18.02.2014 року безпосередньо обізнані про відсутність будь-яких підстав для проведення антитерористичної операції та злочинність дій із розгону протестувальників і усвідомлюючи, що такі дії можуть призвести до настання тяжких наслідків, у тому числі заподіяння тілесних ушкоджень та смерті мітингувальникам, ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 стали вчиняти визначені злочинним планом дії, кожен у своїй частині та спільно на досягнення злочинної мети.

Так, тимчасово виконувач обов?язків начальника ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_29 віддав команду заступнику начальника Головного управління - начальнику міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_31 на початок силового звільнення Майдану Незалежності від учасників мітингу, після чого останній залишив приміщення ГУМВС України в Київській області та перейшов у район вулиці Інститутської поблизу майдану Незалежності для реалізації вказаного наказу і безпосереднього керівництва підлеглими працівниками при виконанні плану з розгону мітингувальників, підтримуючи при цьому радіозв?язок зі штабом з управління АТО.

Таким чином, здійснюючи реалізацію злочинного плану щодо розгону мітингувальників з центральної частини міста Києва, перший заступник Голови Служби безпеки України ОСОБА_28 , начальник ГУСБУ в місті Києві та Київській області ОСОБА_27 , тимчасово виконувач обов`язків начальника ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_29 , заступник начальника Головного управління - начальник міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_30 та інші особи, діючи у складі організованої злочинної групи, приблизно з 19 години 18.02.2014 до 6 години 19.02.2014 року, перебуваючи у робочому кабінеті останнього у приміщенні ГУМВС України в Київській області за вищевказаною адресою, а ОСОБА_30 , крім того, безпосередньо на місці подій на вулиці Інститутській поблизу майдану Незалежності у місті Києві, під час роботи формального штабу з управління АТО здійснював координацію дій залучених підрозділів органів внутрішніх справ, ПМОП «Беркут», військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, загону спеціального призначення та боротьби з тероризмом «Омега» ВВ МВС України, підрозділів Служби безпеки України, зокрема ЦСО «А», а також сил та засобів Збройних Сил України, віддаючи їм накази щодо проведення спільних узгоджених дій для силового звільнення Майдану Незалежності від учасників мирного мітингу.

У свою чергу, заступник начальника Головного управління - начальник міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_30 , будучи членом регіональної координаційної групи АТЦ при СБУ у місті Києві та Київській області, представником влади, до повноважень якого входила координація та контроль спецпідрозділів громадської безпеки міліції, зокрема спецпідрозділів «Беркут», діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому влади та службових повноважень, координуючи свої дії з командувачем внутрішніми військами МВС України ОСОБА_32 , приступив до реалізації злочинного плану безпосереднього силового розгону учасників мітингу з майдану Незалежності, який полягав у тому, що військовослужбовці ВВ МВС України та працівники спецпідрозділу «Беркут», а також зведених загонів ППС, повинні оточити територію майдану Незалежності, тобто вишикуватися вздовж вулиць Інститутської, Михайла Грушевського та Хрещатик для недопущення прибуття на майдан Незалежності інших громадян на підтримку мітингувальників, а екіпіровані засобами захисту та спецзасобами ПР-73, «Тонфа», деякі помповими рушницями «Форт-500», «Форт-500А», «Форт-500М1», «IЖ-81», гранатами сльозоточивої, дратівливої дії «Терен-б», світлозвуковими гранатами «Терен-7» і «Терен-7м», світлошумовими гранатами «Факел-С», «Заря-2», «Пламя-М», ручними гранатами подразнювальної та світлошумової дії «Дрофа», ручними аерозольними гранатами «Дрейф-2», ручними дратівливими гранатами РГР, ручними дратівливими гранатами підвищеної потужності та безпеки, ручними димовими гранатами співробітники спецпідрозділів «Беркут» МВС України - здійснити наступ на учасників мітингу з метою силової зачистки території майдану Незалежності з двох боків, а саме: від вулиці Інститутської у напрямку вулиці Хрещатик та від Європейської площі у напрямку майдану Незалежності.

При цьому, у період з 18.30 год до 20 год 18.02.2014 року на виконання незаконного усного наказу ОСОБА_33 та командирів ОСОБА_34 , ОСОБА_7 , ОСОБА_24 за пособництва ОСОБА_25 , співробітники полку МОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, батальйонів МОП «Беркут» ГУ МВС України у Харківській та Львівській областях та залучені підрозділи МОП «Беркут» з інших регіонів України та підрозділів внутрішніх військ, у порушення встановленого порядку здійснили отримання світло шумових і газових гранат виробництва російської федерації, зокрема: «Заря-2», «Пламя-М», «Факел-С», «Дрейф-2», ручних димових гранат та інших, а саме: без відповідного обліку у Книзі видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів, без письмової вказівки керівника підрозділу та підписів співробітників, які їх отримували, у відповідній обліковій документації.

18.02.2014 року приблизно 19 год 45 хв ОСОБА_30 , перебуваючи у центральній частині міста Києва на вулиці Інститутській, продовжуючи реалізовувати злочинний план із силового звільнення майдану Незалежності від учасників мирного зібрання, діючи у складі організованої злочинної групи, на виконання наказів Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_21 , його заступника ОСОБА_35 , тимчасово виконувача обов?язків начальника ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_29 , явно виходячи за межі наданих йому влади та службових повноважень, координуючи свої дії з ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та іншими особами, не маючи законних підстав для залучення працівників міліції і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України до припинення мітингу на майдані Незалежності у місті Києві та звільнення майдану від мітингувальників, за допомогою радіоефіру віддав наказ співробітникам полку МОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві під командуванням ОСОБА_34 , батальйону МОП «Беркут» ГУ МВС України у Харківській області області під командуванням ОСОБА_7 , батальйону МОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області під командуванням ОСОБА_24 , роті МОП «Беркут» ГУМВС України в місті Севастополь під командування ОСОБА_22 , залученим підрозділам МОП «Беркут» з інших регіонів України, зведених загонів ППС та окремим військовим частинам ВВ МВС України про силове звільнення майдану Незалежності від громадян, які там перебували.

Отримавши наказ ОСОБА_33 , командир БМОП «Беркут» ГУМВС України у Харківській області ОСОБА_7 , командир БМОП «Беркут» ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_24 за пособництва ОСОБА_25 , командир ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, ОСОБА_39 та інші залучені командири підрозділів МОП «Беркут», приблизно о 19 год 45 хв 18.02.2014, усвідомлюючи його злочинний характер та суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди для життя та здоров?я громадян, діючи умисно, за попередньою змовою між собою та керівництвом ГУМВС України в місті Києві, віддали накази особовому складу підпорядкованих їм підрозділів розпочати одночасний рух з вулиць Інститутської та з боку Європейської площі в напрямку майдану Незалежності та за допомогою наявних спеціальних засобів, а також вогнепальної зброї здійснювати витіснення мітингувальників із цих вулиць та майдану Незалежності.

На виконання цього наказу ОСОБА_33 співробітники підрозділів БМОП «Беркут» ГУМВС України у Харківській області під командуванням ОСОБА_7 , БМОП «Беркут» ГУМВС України у Львівській області під командуванням ОСОБА_24 , ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві під командуванням ОСОБА_34 , РМОП «Беркут» ГУМВС України в місті Севастополь під командуванням ОСОБА_22 спільно з підрозділами МОП «Беркут» з інших регіонів, зведеними загонами ППС та військовослужбовцями окремих військових частин ВВ України, приблизно о 19 год 50 хв розпочали рух із займаних позицій, відтісняючи мітингувальників з вулиць Інститутської та Хрещатик у напрямку майдану Незалежності. При цьому, зустрівши законний спротив з боку учасників мітингу, які мали підстави вважати, що їхньому життю та здоров?ю загрожує небезпека, і намагаючись змусити їх під тиском фізичного насильства якнайшвидше залишити територію майдану Незалежності, співробітники підрозділів МОП «Беркут», у тому числі БМОП «Беркут» ГУМВС України у Харківській області, не маючи законних підстав для застосування фізичної сили, спеціальних засобів та вогнепальної зброї, визначених статтями 1 та 14 Закону України «Про міліцію», у порушення Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.02.1991 №49, явно виходячи за межі наданих їм при охороні громадського порядку прав і повноважень, без попередження про намір їх застосування, вчинили дії, що ображають особисту гідність громадян, застосовуючи при цьому щодо учасників мітингу фізичну силу та наявні спеціальні засоби, у тому числі помпові рушниці «Форт-500», «Форт-500А», «Форт-500М1», «IЖ-81», гранати сльозоточивої, дратівливої дії «Терен-б», світлозвукові гранати «Терен-7», «Терен-7м» і світлошумові гранати «Факел-С», «Заря-2», «Пламя-М», ручні гранати подразнюючої та світлошумової дії «Дрофа», ручні аерозольні гранати «Дрейф-2», ручні дратівливі гранати РГР, ручні дратівливі гранати підвищеної потужності та безпеки, ручні димові гранати.

При цьому працівники спецпідрозділів «Беркут» МВС України, у тому БМОП «Беркут» ГУМВС України у Харківській області під командуванням ОСОБА_7 , використовуючи спецтехніку - водомети та бронетранспортери, здійснювали постріли по громадянах, присутніх на майдані Незалежності, з вогнепальної зброї - помпових рушниць «Форт-500», «Форт-500А», «Форт-500М1», «IЖ-81», які були споряджені набоями зі свинцевою картеччю та свинцевими кулями, що були їм видані напередодні, з метою їх залякування, вчинення умисних вбивств та заподіяння тілесних ушкоджень.

При цьому, командир БМОП «Беркут» ГУМВС України у Харківській області ОСОБА_7 , на виконання вказівки ОСОБА_33 , спрямовував підпорядкованих співробітників БМОП «Беркут» ГУМВС України у Харківській області по кам?яним сходам вниз до будівлі Укоопспілки по вул. Хрещатик, 7/11, у напрямку Майдану Незалежності до місць застосування вогнепальної зброї та спецзасобів, рухаючись поряд вказував напрямок відтиснення учасників зібрань громадян.

В цей же час командир РМОП «Беркут» УМВС України в м. Севастополь ОСОБА_22 та командир ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_39 , на виконання вказівки ОСОБА_33 , знаходячись на вулиці Інститутській неподалік від пішохідного містка, спрямували підпорядкованих співробітників МОП «Беркут» до місць знаходження громадян (перехрестя вулиць Інститутська та Хрещатик), для застосування стосовно них заходів фізичного виливу, спеціальних засобів та вогнепальної зброї, рухаючись при цьому поряд з особовим складом вказували напрямок відтиснення учасників зібрань громадян.

В подальшому, у період з 20.00 год 18.02.2014 до 06.00 год. 19.02.2014 командир БМОП «Беркут» ГУМВС України у Харківській області ОСОБА_7 , на виконання вказівки ОСОБА_33 , спрямовував підпорядкованих співробітників БМОП «Беркут» ГУМВС України у Харківській області від будівлі будівлі Укоопспілки по вул. Хрещатик, 7/11 у напрямку Майдану Незалежності до місць розташування учасників зборів громадян на Майдані Незалежності для здійснення їх розгону та відтиснення.

В свою чергу, співробітники БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області у період з 20.00 год 18.02.2014 до 06.00 год. 19.02.2014, під час спроб відтиснення вулицею Хрещатик зі сторони Європейської площі учасників зборів громадян спільно з підрозділами МОП « Беркут» з інших регіонів, зведених загонів ППС та військовослужбовцями ВВ МВС України, з Майдану Незалежності, під командуванням ОСОБА_7 , застосовували до громадян фізичну силу та наявні спеціальні засоби, у тому числі помпові рушниці «Форт-500», «Форт-500А», «Форт-500М1», «IЖ-81», споряджені набоями гумової, свинцевої кулі та картечі, гранати сльозоточивої, дратівливої дії «Терен-б», світлозвукові гранати «Терен-7», «Терен-7м» і світлошумові гранати «Факел-С», «Заря-2», «Пламя-М», ручні гранати подразнюючої та світлошумової дії «Дрофа», ручні аерозольні гранати «Дрейф-2», ручні дратівливі гранати РГР, ручні дратівливі гранати підвищеної потужності та безпеки, ручні димові гранати.

У результаті протиправних дій командира БМОП «Беркут» у Харківській області ОСОБА_7 , вчинених на виконання наказу заступника начальника Головного управління - начальника міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_33 , у період часу приблизно з 16 години 18.02.2014 до 6 години 19.02.2014, працівниками підрозділів БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській та Львівській областях, ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві, РМОП «Беркут» ГУМВС України в м. Севастополь, а також іншими підрозділами міліції, залученими до охорони громадського порядку, в тому числі МОП «Беркут» з інших регіонів, окремих військових частин ВВ МВС України, зведених загонів патрульної служби, на вулицях Інститутській та Хрещатик, майдані Незалежності в м. Києві, здійснено спробу силового розгону мітингувальників, які перебували на майдані Незалежності в місті Києві, в результаті чого внаслідок протиправного та прихованого застосування вогнепальної зброї, в тому числі міліціонерами БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області, що були озброєні помповими рушницями «ФОРТ-500», зарядженими патронами 12 калібру зі свинцевою кулею та свинцевою картеччю, до мітингувальників, в руках яких не було вогнепальної зброї та, які не становили для них будь-якої загрози, з метою вчинення їх вбивства способом, небезпечним для життя багатьох осіб, в результаті чого від отриманих вогнепальних поранень загинуло 12 осіб та ще 8 осіб отримали вогнепальні поранення різного ступеня тяжкості.

За зазначених вище обставин, 01.07.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Суми, громадянину України, раніше не судимому, одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні наступних кримінальних правопорушень: організації незаконного перешкоджання проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, вчиненому службовою особою на виконання явно злочинного наказу, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням фізичного насильства, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ст. 340 Кримінального кодексу України; організації перевищення влади та службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалося насильством, застосуванням зброї та спеціальних засобів, на виконання явно злочинного наказу, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (ст. 365 із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VI від 15.04.2008, №1508-VI від 11.06.2009, №2808-VI від 21.12.2010; в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011, №746-VII від 21.02.2014); організації умисного вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, двох і більше осіб, вчиненого способом, небезпечним для життя багатьох осіб, на виконання явно злочинного наказу, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.л. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (стаття 115 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008 та № 1707-VI від 05.11.2009); організації вчинення закінченого замаху на умисне вбивство, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, двох і більше осіб способом, небезпечним для життя багатьох осіб, на виконання явно злочинного наказу, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п.л. 1, 5, 12 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (стаття 115 із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VI від 15.04.2008 та №1707-VI від 05.11.2009).

02 липня 2025 року (клопотання датоване 01.07.2025 року) слідчий у кримінальному провадженні - керівник першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001029 від 25.11.2013 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

У клопотанні слідчим зазначено про те, що обставинами, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, є достатні та вагомі докази, здобуті у ході досудового розслідування.

У клопотанні слідчий посилався на те, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обгрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне - 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Вказував на те, що відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні, серед іншого, особливо тяжких злочинів.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, сторона обвинувачення прийшла до висновків про те, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, обвинувачених, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, у кримінальному провадженні існують заявлені у цьому клопотанні ризики, передбачені пунктами 1-4 частини 1 статті 177 КПК України, а саме - ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних, обвинувачених, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

3 огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_7 , слідчий вважав, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 та ст. 199 КПК України, сторона обвинувачення вважала за необхідне звернутися до суду з клопотанням про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий у клопотанні зазначив, що з огляду на те, що стороною обвинувачення обґрунтована наявність заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання вказаним вище ризикам необхідно застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи те, що розслідувані у даному кримінальному провадженні кримінальні правопорушення за підозрою ОСОБА_7 вчинені із застосуванням насильства та спричинили загибель людей, визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, орган досудового розслідування вважав неможливим.

Посилаючись на вказане, слідчий зазначив, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З метою запобігання цих ризиків слідчий просив застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 рокузалишено без задоволення клопотання слідчого у кримінальному провадженні - керівника першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001029 від 25.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ст. 340; ч.2 ст.28, ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, ч.2 ст.365; ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, п.п.1,5,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, ч.2 ст.15, п.1,5,12 ч.2 ст.115 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 21:00 год. до 06:00 години наступного дня строком на два місяці, заборонивши йому залишати місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , у вказаний період часу.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

- в період доби з 21:00 години до 06:00 години наступного дня не відлучатися з постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений час.

Строк виконання покладених обов`язків рахувати до 01.09.2025 року.

Зазначено, що обов`язки покладаються на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк дії ухвали.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурорів групи прокурів залучених у кримінальному провадженні №0001029 від 25.11.2013 року.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, представники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги)). Більше того, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (див. рішення у справі «Ідалов проти Росії» [ВП] (Idalov v. Russia [GC]), заява № 5826/03, пункт 140, від 22 травня 2012 року).

До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року, з подальшими посиланнями).

Презумпція завжди діє на користь звільнення. Національні органи судової влади повинні, з дотриманням принципу презумпції невинуватості, дослідити всі факти, що свідчать на користь чи проти існування згаданої вимоги про громадський порядок або виправдовують відступ від норми статті 5, та мають навести їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення. По суті, саме на підставі причин, наведених у цих рішеннях, та встановлених фактів, зазначених заявником у своїх скаргах, суд має дійти висновку про наявність або відсутність порушення пункту 3 статті 5 (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), пункти 89 та 91). Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними» (див. рішення у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 та 48183/99, пункт 63, ЄСПЛ 2003-IX (витяги)). Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункт 84 in fine, від 26 липня 2001 року).

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 ККУкраїни, з чим погоджується і колегія суддів.

На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Зокрема, матеріали провадження справи містять докази, які долучені до клопотання про застосування запобіжного заходу, що підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме:

- висновок від 24.04.2014 року про результати службового розслідування, проведеного МВС України за фактами перевищення службових повноважень, зловживання службовим становищем окремими керівниками ГУМВС, УМВС та ДТМ;

- листи народного депутата України ОСОБА_40 від 15.05.2014 №3832-92-102/МСК, від 12.06.2014 №3832-101-102/МСК, від 07.07.2014 №3832-110(BC)-102/МСK;

- висновки службових розслідувань: Служби безпеки України від 15.04.2014 та від 28.03.2014, Міністерства оборони України від 24.03.2014 за фактами незаконної організації та проведення керівництвом Служби безпеки України в ніч з 18 на 19 лютого 2014 року АТО у центральній частині м. Києва, залучення сил та засобів Збройних Сил України та Міністерства внутрішніх правоохоронних органів та військовослужбовців ЗСУ;

- положення про спеціальний підрозділ міліції громадської безпеки «Беркут», яким передбачено, що командир підрозділу є прямим начальником для працівників і забезпечує бойову готовність підрозділу, а також відповідає за стан і збереження озброєння, боєприпасів, спеціальних засобів, засобів зв?язку, автомобільної та бронетехніки, інших матеріальних засобів підрозділу, організацію і стан пожежної безпеки;

- накази ГУМВС України в Харківській області №1115 від 12.12.2013, №1116 від 12.12.2013, №1153 від 23.12.2013, №1158 від 24.12.2013, №10 від 13.01.2014, №31 від 20.01.2014, №74 від 31.01.2014, №101 від 11.02.2014, №102 від 11.02.2014, видані на підставі організаційно-розпорядчих документів МВС України, відповідно до яких у період грудня 2013 - лютого 2014 співробітники БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області під керівництвом командира підрозділу - ОСОБА_7 неодноразово відряджались у м. Київ для надання ГУ МВС України в м. Києві практичної допомоги та для забезпечення громадського порядку;

- речовий доказ у провадженні - Книга видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області;

- протокол огляду від 22.01.2015 року Книги видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів» БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області;

- інформація ГУМВС України в Харківській області від 23.07.2014 року за №1/954;

- інформація ГУМВС України в Харківській області від 04.10.2016 року за №1021/119-31/51-2014;

??- протоколи тимчасового доступу до речей та документів, згідно яких у СБПМ ГУМВС України в Харківській області вилучено помпові рушниці «Форт-500», які станом на 18.02.2014 перебували на озброєнні у БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області;

??- висновки комісійних судово-балістичних експертиз, судових експертиз матеріалів речовин та сплавів та судових експертиз по дослідженню вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу №10360/10361/11728 від 31.10.2014, №10362/10363/11728 від 13.11.2014, №10364/10365/11730 від 13.11.2014, №10366/10367/11731 від 14.11.2014, №10368/10369/11732 від 17.11.2014, №10370/10371/11733 від 17.11.2014, №10372/10373/11734 від 17.11.2014, №12598/12599/12600 від 25.12.2014, №12601/12602/12603 від 25.12.2014, №12604/12605/12606 від 25.12.2014, №12607/12608/12609 від 25.12.2014, № 12610/12611/12612 від 25.12.2014;

- показання свідка - колишнього командира 2-ї роти БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_20 від 14.07.2015 та від 31.08.2015 року;

- протокол проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_20 від 04.06.2015 року, в ході якого він підтвердив раніше надані ним показання;

- аналогічні показання ОСОБА_20 , які були дані ним 03.10.2016 року у статусі обвинуваченого в судовому засіданні у справі №758/15118/15-к;

- показання свідка - колишнього працівника БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_41 (міліціонер відділення №2 взводу №1 оперативної роти №2) від 13.12.2022 року;

- показання свідка - колишнього командира БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_7 від 24.03.2015 та 18.11.2015 року;

- аналогічні показання свідка ОСОБА_7 , які були надані ним під час допиту в судовому засіданні 19.11.2015 року у справі №757/40631/15-ц;

- протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 від 13.10.2015 року;

- показання свідка - колишнього міліціонера відділення №2 взводу №1 оперативної роти №2 БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_42 від 07.05.2025 року;

- протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_43 від 07.05.2025 року;

- показання свідків - колишніх міліціонерів оперативної роти №2 БМОМ «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_44 від 22.01.2016 та ОСОБА_45 від 03.02.2016 року;

- показання свідка ОСОБА_46 від 27.09.2024 року - колишнього міліціонера БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області;

- показання свідка ОСОБА_47 від 27.09.2024 року - колишнього міліціонера БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області;

- протокол проведення слідчого експерименту від 27.09.2024 року за участі колишнього міліціонера БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_47 ;

- показання свідків ОСОБА_48 від 28.04.2023, ОСОБА_49 від 01.05.2023, ОСОБА_50 від 30.04.2023, ОСОБА_45 від 31.05.2023, ОСОБА_51 від 30.04.2023 (колишні міліціонери БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області);

- протокол проведення слідчого експерименту зі свідком - колишнім заступником начальника ГУМВС України м. Києві ОСОБА_52 від 22.04.2025 року;

- протоколи допитів як свідка ОСОБА_53 від 05.01.2023 року та огляду за його участі відеозаписів від 18.02.2023 та від 17.02.2023 року;

- протокол проведення слідчого експерименту за участі колишнього старшого інспектора управління громадської безпеки ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_53 від 08.02.2023 року;

- показання свідка ОСОБА_54 від 08.08.2024 року - колишнього командира РМОП «Беркут» ГУМВС України в Житомирській області;

- протокол проведення слідчого експерименту від 08.08.2024 року за участі колишнього командира РМОП «Беркут» ГУМВС України Житомирській області ОСОБА_54 ;

??- протокол пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.08.2024 року;

- показання колишніх працівників РМОП «Беркут» ГУМВС України в Житомирській області ОСОБА_55 (заступник командира роти), ОСОБА_56 (інспектор-черговий), ОСОБА_57 (міліціонер-снайпер) від 08.08.2024 року;

- протоколи проведення слідчих експериментів за участю колишніх працівників РМОП «Беркут» ГУМВС України в Житомирській області ОСОБА_55 (заступник командира роти), ОСОБА_56 (інспектор-черговий), ОСОБА_57 (міліціонер-снайпер) від 08.08.2024 року;

- протоколи проведення слідчих експериментів з колишніми працівниками підрозділу «Беркут» ГУМВС України в Львівській та Харківській області, а саме протоколи слідчих експериментів за участю з ОСОБА_58 від 14.07.2023, ОСОБА_59 від 21.07.2023, ОСОБА_60 від 18.08.2023; ОСОБА_61 від 21.08.2023, ОСОБА_62 від 22.08.2023, ОСОБА_63 від 25.08.2023, ОСОБА_45 від 03.08.2023, ОСОБА_64 від 12.11.2024 та інших;

- показання свідка ОСОБА_65 від 22.05.2023 року колишнього командира взводу оперативної роти №2 БМОП «Беркут» ГУМВС України в Львівській області;

- показання свідка ОСОБА_66 від 12.05.2023 року - колишнього міліціонера відділення інженерно-технічного взводу БМОП «Беркут» ГУМВС України в Львівській області;

- показання свідка ОСОБА_67 від 10.05.2023 року - колишнього міліціонера-снайпера відділення №1 взводу №1 оперативної роти №2 БМОП «Беркут» ГУМВС України в Львівській області;

??- показання свідка ОСОБА_68 від 02.09.2024 року - колишнього командира РМОП «Беркута» ГУМВС України у Волинській області;

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.09.2024 року за участі колишнього командира РМОП «Беркут» ГУМВС України в Волинській області ОСОБА_68 ;

- показання свідка ОСОБА_69 від 24.09.2024 року - колишнього заступника командира РМОП «Беркута» ГУМВС України у Чернігівській області,

??- протокол проведення слідчого експерименту від 24.09.2024 року за участі колишнього заступника командира РМОП «Беркута» ГУМВС України у Чернігівській області ОСОБА_69 ;

??- показання колишніх працівників РМОП «Беркут» ГУМВС України в Чернігівській області ОСОБА_70 (командира взводу) від 23.09.2024 та ОСОБА_71 (командир взводу) від 24.09.2024 року;

- протоколи проведення слідчих експериментів з колишніми працівниками РМОП «Беркут» ГУМВС України в Чернігівській області ОСОБА_72 (командир взводу) від 23.09.2024 та ОСОБА_73 (командир взводу) від 24.09.2024 року;

- показання свідків - колишніх працівників підрозділів МОП «Беркут» в Житомирській та Волинській областях - ОСОБА_74 (міліціонер) від 10.10.2024 та ОСОБА_75 (міліціонер-водій штурмового взводу) від 24.10.2024 року;

- протоколи проведення слідчого експерименту з колишніми працівниками підрозділів МОП «Беркут» в Житомирській та Волинській областях - ОСОБА_76 (міліціонер) від 10.10.2024 та ОСОБА_77 (міліціонер-водій штурмового взводу) від 24.10.2024 року;

- показаннями свідків - колишніх працівників РМОП «Беркут» ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_78 (старший інспектор з документування) від 25.11.2024, ОСОБА_79 (міліціонер-водій) від 26.11.2024, ОСОБА_80 (міліціонер-альпініст) від 28.11.2024 року;

- протоколи проведення слідчих експериментів з колишніми працівниками РМОП «Беркут» ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_81 (старший інспектор з документування) від 25.11.2024, ОСОБА_82 (міліціонер-водій) від 26.11.2024 року;

- показання свідків - колишніх працівників РМОП «Беркут» ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_83 (міліціонер) від 04.12.2024, ОСОБА_84 (інспектор чергової частини) від 06.12.2024, ОСОБА_85 (інспектор групи документування) від 09.01.2025 року;

- показання свідків - колишніх працівників РМОП «Беркут» ГУМВС України в Херсонській області ОСОБА_86 (командир другого взводу) від 29.01.2025 та ОСОБА_87 (командир першого відділення штурмового взводу) від 29.01.2025;

- протоколи оглядів відеозаписів, наданих засобами масової інформації (зокрема ТРК «Україна», «1+1») та журналістами, свідками, знятих з камер відеоспостереження, на яких зафіксовано факти застосування зброї та спеціальних засобів працівниками БМОП «Беркут» 18.02.2014 на вулиці Інститутській та Кріпосному провулку у місті Києві відносно цивільних осіб учасників акцій протесту;

- висновки судово-медичних експертиз, з яких слідує, що смерть потерпілих ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 ОСОБА_98 та ОСОБА_99 настала в результаті вогнепальних кульових поранень з гладкоствольної вогнепальної зброї, спорядженої патронами з свинцевою кулею та картеччю у період з 20 год. 18.02.2014 до 05 год. 19.02.2014 під час їх участі в акції протесту в центральній частині м. Києва;

- показання потерпілих ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 та інших;

- висновки судово-медичних експертиз, з яких вбачається, що ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_104 та інші отримали вогнепальні кульові поранення у період з 20 год. 18.02.2014 до 05 год. 19.02.2014 під час їх участі в акції протесту в центральній частині м. Києва в результаті вогнепальних кульових поранень з гладкоствольної вогнепальної зброї, спорядженої патронами з свинцевою картеччю;

- показання свідків - працівників Служби безпеки України щодо обставин організації та проведення АТО в ніч з 18 на 19 лютого 2014 року в центральній частині м. Києва, а саме: ОСОБА_109 від 17.03.2014, 16.02.2015, 21.09.2015, ОСОБА_110 від 23.04.2014, 30.01.2015, 11.03.2015, 15.12.2015, ОСОБА_111 від 12.03.2014, 25.03.2014, 24.02.2015, 04.02.2016, ОСОБА_112 від 17.06.2015, 22.09.2015, ОСОБА_113 від 23.09.2015, ОСОБА_114 від 25.05.2015 та ОСОБА_115 від 22.04.2014;

- показання свідків - колишніх співробітників УГБ ГУ МВС України в м. Києві щодо залучення працівників відомства до участі у проведенні АТО в ніч з 18 на 19 лютого 2014 у центральній частині м. Києва, а саме: ОСОБА_116 від 12.03.2014 та 26.05.2014, ОСОБА_117 від 12.03.2014, 09.04.2015 і 22.05.2015 та ОСОБА_118 від 13.03.2014; командувача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_119 від 16.07.2014 та 26.05.2014;

- показання свідків - військовослужбовців окремих військових частин Збройних Сил України та Внутрішніх військ МВС України щодо залучення сил та засобів Збройних Сил України та Внутрішніх військ МВС України до участі у проведені АТО в ніч з 18 на 19 лютого 2014 року в центральній частині м. Києва, а саме: ОСОБА_120 від 26.05.2015, ОСОБА_121 від 16.03.2015 та ОСОБА_122 від 27.05.2015, ОСОБА_123 від 05.03.2015, ОСОБА_124 від 12.09.2016, ОСОБА_125 від 14.09.2016, ОСОБА_126 від 13.09.2016, ОСОБА_127 від 14.09.2016, ОСОБА_128 від 27.01.2016, ОСОБА_129 від 08.07.2016, ОСОБА_130 від 22.11.2016, ОСОБА_131 від 17.05.2016;

- протокол огляду відеозаписів, наданих телерадіокомпанією «112 канал» від 12.06.2015 та протокол огляду відеозаписів, наданих журналістами інтернет-телебачення «spilno.tv» від 03.08.2016, на яких зафіксовані події, що відбувалися в ніч з 18 на 19 лютого 2014 року на Майдані Незалежності в м. Києві під час проведення працівниками правоохоронних органів АТО;

- протокол огляду відеозаписів з камер спостереження будівлі Федерації профспілок України, що розташована на Майдані Незалежності, 2 в м. Києві 25.05.2015, на яких зафіксовано обставини протистоянь правоохоронців із мітингувальниками у ніч з 18 на 19.02.2014;

- протоколи огляду відеозаписів та публікацій у загальнодоступній мережі Інтернет, в яких міститься інформація щодо подій, які відбувались в ніч з 18 на 19 лютого 2014 року на Майдані Незалежності в м. Києві під час проведення працівниками правоохоронних органів АТО, зокрема: протокол огляду Інтернет-публікації під назвою «Останній смертний бій» від 23.02.2015, протокол огляду відеозапису під назвою: «БТР горит. Киев. Неудачный штурм барикад. 18.02.2014» від 08.06.2016, протокол огляду відеозапису під назвою: «Штурм Майдану. Ніч 18/19 лютого» від 09.06.2016 та інші;

- аналітична довідка від 25.06.2021 про результати проведення аналізу інформації оператора ПрАТ «ВФ Україна» за номером мобільного телефону НОМЕР_1 , яким користувався колишній командир БМОП «Беркут» ГУМВС України у Харківській області ОСОБА_7 , від 25.06.2021 та додатки до неї;

- іншими здобутими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Також обґрунтованим є і висновок слідчого судді про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про недоведеність органом досудового розслідування наявності інших ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України, та достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для запобігання вищевказаним ризикам.

Як встановлено колегією суддів під час апеляційного розгляду справи, слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного ОСОБА_7 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних (обвинувачених), експертів та спеціалістів у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ст. 340; ч.2 ст.28, ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, ч.2 ст.365; ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, п.п.1,5,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, ч.2 ст.15, п.1,5,12 ч.2 ст.115 КК України, проживає на території Сумської області, яка перебуває у зоні бойових дій, та має значну протяжність державного кордону з державою - агресором рф, що може бути використано підозрюваним при незаконному перетині кордону, що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, чим унеможливить виконання завдань кримінального провадження.

Зазначені обставини, у своїй сукупності, вказують на те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі та зіставляючи можливі негативні наслідки для себе у разі засудження до покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін із можливістю уникнення ним покарання шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду, може залишити територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наявність ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) доводиться висновками службових розслідувань від 24.04.2014, 25.07.2014, 12.11.2014 та 15.06.2015 р.р., якими зафіксована відсутність, знищення та втрата службової документації.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні) обґрунтовується тим, що у результаті обізнаності ОСОБА_7 про осіб, які давали свідчення у кримінальному провадженні, він може шляхом підкупу, погроз або іншим чином впливати на свідків з метою примушування їх до зміни раніше наданих показань, та таким же чином впливати на свідків, які не давали показання, що в подальшому виключить їх можливість давати правдиві, послідовні показання під час досудового розслідування.

Крім цього, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , що характеризують його як особу із зв`язками в Національній поліції України, а також особу здатну до протидії досудовому розслідуванню шляхом впливу на свідків, потерпілих, експертів інших підозрюваних. Існування вказаного ризику підтверджується, також, наявністю діючих працівників поліції в колі близьких родичів підозрюваного.

Також, колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від свідків у кримінальному провадженні, за якої на стадії досудового розслідування показання отримуються під час допиту слідчим, прокурором, а на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише під час досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. У зв`язку з чим, достатня вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Також колегія суддів вважає доведеним ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_7 дій, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На переконання колегії суддів прокурором цей ризик доведено, з огляду на процесуальну поведінку підозрюваного, зокрема наведені факти зволікання сторони захисту в ознайомленні із матеріалами іншого кримінального провадження, за яким ОСОБА_7 притягається до кримінальної відповідальності.

Слід зауважити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Відтак, як уже зазначалось вище, з урахуванням даних про особу підозрюваного, в їх сукупності, характеру вчинених злочинів, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні вказаних ризиків.

При цьому, застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, не співставив існуючі у справі ризики, характер кримінальних правопорушень та їх наслідки, з реальною можливістю забезпечити цим запобіжним заходом впевненість у тому, що ОСОБА_7 не буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Таким чином, встановлені під час апеляційного розгляду обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Даних, які б унеможливлювали утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, з урахуванням обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ст. 340; ч.2 ст.28, ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, ч.2 ст.365; ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, п.п.1,5,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.27, ч.4 ст.41, ч.2 ст.15, п.1,5,12 ч.2 ст.115 КК України, тяжкості та конкретних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, даних про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне зареєстроване місце проживання, є учасником бойових дій, добровольцем ДФТГ №4 Миколаївської територіальної громади Сумської області, враховуючи його вік, стан здоров`я та майновий стан, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, приходить до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги викладене, а також майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обставини, тяжкість та суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає за необхідне визначити підозрюваному заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вважає, що саме такий розмір застави буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 196, ч. 1 ст. 197 КПК України, колегія суддів, дійшовши висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, вважає за необхідне визначити дату закінчення дії ухвали про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 29.08.2025 року включно.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями прокурора підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 194, 196,197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнямипрокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001029 від 25.11.2013 року - прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого у кримінальному провадженні - керівника першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного Бюро розслідувань ОСОБА_11 , яке погоджене прокурором у кримінальному - прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів без визначення розміру застави, - задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_132 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, до 29 серпня 2025 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_132 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,під варту в залі суду негайно.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_133 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_132 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_132 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 29 серпня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду, має бути наданий уповноваженій особі ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрюваний перебуває під вартою.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи, де підозрюваний перебуває під вартою, негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_132 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний ОСОБА_134 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_133 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4