ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1699/25 Справа № 210/202/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ,-

В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків втечі, знищення речових доказів, впливу на свідків та вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

На вказане рішення захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави. Зазначає, що ризики вказані судом першої інстанції є необґрунтованими. Вказує, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, має на утриманні малолітню дитину. Крім того, ОСОБА_8 вину у скоєних злочинах визнав повністю, шкода потерпілим, разом з іншими обвинуваченими, відшкодована. ОСОБА_8 тримається під вартою більше двох років.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

Приймаючи рішення про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його сімейний стан, беручи до уваги обставини кримінального правопорушення, на підтвердження заявлених слідчим ризиків, суддя першої інстанції дійшов висновку, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, є достатньою підставою для застосування до нього виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку колегії суддів, такий висновок слідчого судді є передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

Згідно п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів («Невмержицький проти України»).

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою буде суперечити п.1 ст.5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави.

У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На думку колегії суддів, прокурор не надав належних доказів застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 виключного та найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на домашній арешт, колегія суддів, окрім обставин, зазначених захисником, враховує позицію сторони обвинувачення щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КК України, а саме, можливість впливати на потерпілих та свідків, продовжити вчинення кримінального правопорушення та вважає необхідним покласти на останнього обов`язки визначені ст.194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід достатньо забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також, колегія суддів враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнови проти Росії» (п. 60).

У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява №33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року, та інші.

Враховуючи роль обвинуваченого ОСОБА_8 в організованій злочинній групі, яка йому інкримінується органом досудового розслідування, з огляду на його міцні соціальні зв`язки, а саме ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання, визнання винуватості у скоєних злочинах, відшкодування потерпілим шкоди, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, що на думку колегії суддів, забезпечить належне виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 27 червня 2025 року включно.

На обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися за межі житла, за адресою проживання, АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну,

- заборонити спілкування із свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , положення ч. 5 ст. 181 КПК України, у відповідності до якої працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали покласти на начальника відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво по даному кримінальному провадженню.

Ухвала, відповідно до ст. 205 КПК України, підлягає негайному виконанню після її оголошення, в порядку передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді