Справа №576/2616/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/53/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Побої і мордування
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 576/2616/20 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2021, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1

виправданий за ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК, і призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт. Вимоги обгрунтовані тим, що пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення доведено дослідженими під час судового розгляду доказами, показання обвинуваченого спростовуються іншими доказами, суд належним чином не проаналізував поведінку обвинуваченого та показання потерпілої щодо фактичних обставин події, а також допустив невідповідність в оцінці довідки з лікарні щодо відчуття потерпілою фізичного болю внаслідок удару обвинуваченого.

Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2021 ОСОБА_11 виправданий за ч. 1 ст. 126 КК у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 пред`явлене обвинувачення в тому, що 27.11.2020 о 12:10 він, знаходячись в контролерській кімнаті філії «Глухівський РЕМ» АТ «Сумиобленерго» за адресою: м. Глухів, вул. Вознесенська, 58, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 , умисно наніс останній один удар долонею правої руки в лобну ділянку голови, внаслідок чого ОСОБА_10 спричинений фізичний біль та не спричинені тілесні ушкодження.

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не надано достатніх і належних доказів, яка б підтверджували вину ОСОБА_11 поза розумним сумнівом.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також потерпілої ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1, 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і за клопотанням прокурора колегією суддів апеляційного суду повторно досліджені обставини кримінального провадження, а саме, документи, показання обвинуваченого, потерпілого та свідків. При цьому, перед виходом колегії суддів у нарадчу кімнату для ухвалення рішення щодо законності та обґрунтованості судового рішення, обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності згідно ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строку давності у разі скасування вироку суду з підстав, зазначених у апеляційній скарзі прокурора.

Вирішуючи питання одночасного розгляду апеляційної скарги та клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності колегія суддів виходить з наступного.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Відповідно п. 10, 24 ч. 1 ст. 3 КПК кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, яке включає в себе також і провадження з перегляду судових рішень в апеляційному порядку, а згідно ч. 1-3, 6 ст. 22 цього Кодексу кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими.

Як установлено ст. 24 КПК, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 284 КПК визначено, у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження (ст. 417 КПК).

Згідно ч. 1 ст. 419 КПК в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду зазначаються: короткий зміст вимог, викладених в апеляційній скарзі; встановлені цим судом обставини з посиланням на докази; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; в резолютивній частині ухвали цього суду зазначаються висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.

КПК не встановлює вимог про закриття кримінального провадження апеляційним судом без виконання приписів ст. 419 КПК у випадку, коли сплинули строки притягнення до кримінальної відповідальності після ухвалення судом першої інстанції виправдувального вироку.

Як дійшов висновку Касаційний кримінальний суд Верховного Суду виправдувальний вирок може бути скасований на стадії апеляційного розгляду на підставі ст. 284, 417 КПК, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строку давності без розгляду апеляційної скарги прокурора по суті якщо особа не наполягає на залишенні вироку без змін та заявляє клопотання згідно ст. 49 (постанова від 15.10.2024 у справі № 572/19960/16).

Крім того, колегія суддів вважає можливим застосувати висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеному у справі № 710/466/16-к, який хоч і не є повністю релевантним обставинам цього кримінального провадження, але дозволяє встановити, який має бути зміст рішення апеляційного суду у тому випадку, коли сторона обвинувачення вважає, що доводи апеляційної скарги повинні бути розглянуті, а обвинувачений, після повного повторного дослідження доказів, просить одночасно залишити виправдувальний вирок без змін і, у разі задоволення апеляційної скарги прокурора, закрити кримінальне провадження.

Згідно вказаного висновку, якщо після встановлення під час апеляційного розгляду факту смерті обвинуваченого, щодо якого ухвалено виправдувальний вирок, суд апеляційної інстанції зобов`язаний виконати вимоги ст. 370, 404, 419 КПК, забезпечити участь захисника, продовжити апеляційний розгляд, надати мотивовані відповіді на доводи апеляційних скарг та постановити ухвалу, передбачену одним із п. 1, 2, 5 або 6 ст. 407 КПК з урахуванням вимог ст. 284, 417 КПК.

Тобто Об`єднана палата ККС ВС наголошує на тому, що встановлення підстав для закриття кримінального провадження само по собі ще не є безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції, ухваленого з реабілітуючих підстав (виправдувальний вирок), який був оскаржений в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що вирок суду відносно ОСОБА_11 є реабілітуючим, в апеляційній скарзі прокурора порушується питання про скасування вироку та ухвалення апеляційним судом обвинувального вироку, у той час як обвинувачений наполягає на залишенні без змін вироку та в той же час на звільненні від кримінальної відповідальності у разі встановлення підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає занеобхідне спочатку перевірити доводи апеляційної скарги та надати їм відповідну оцінку, а потім вирішити заявлене обвинуваченим клопотання.

Так, колегією суддів під час апеляційного розгляду було установлено, що 27.11.2020 о 12:10 ОСОБА_11 прийшов до контролерської кімнати філії «Глухівський РЕМ» АТ «Сумиобленерго», що розташована за адресою м. Глухів, вул. Вознесенська, 58. Перебуваючи у вказаному приміщенні, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, обвинувачений умисно наніс один удар долонею правої руки в лобну ділянку голови останньої, внаслідок чого їй було завдано фізичного болю та не спричинено тілесних ушкоджень.

Допитаний апеляційним судом ОСОБА_11 свою вину не визнав та пояснив, що за вказаних обставин удару рукою потерпілій не наносив, а лише доторкнувся до її лоба двома пальцями руки.

Однак факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 кримінального правопорушення за вказаних вище обставин, які колегія суддів визнала доведеними, підтверджується дослідженими судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила що 27.11.2020 в обідній час у приміщенні Глухівського РЕМ до неї прийшов ОСОБА_11 та наніс один штовхаючий удар рукою по її лобу. Крім неї в кабінеті були ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що 27.11.2020 вона в перебувала Глухівському РЕМ в кабінеті разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_10 . Вона бачила як зайшов ОСОБА_11 , але як бив потерпілу не бачила, бо сиділа спиною до них. Потім потерпіла почала кричати, що ОСОБА_11 її вдарив;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що 27.11.2020 вона в обідній час була в кабінеті разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_15 . У цей час зайшов ОСОБА_11 . У нього з потерпілою почався конфлікт. ОСОБА_11 стояв до неї спиною, але вона бачила як він замахнувся долонею руки в область голови ОСОБА_10 ;

- протоколом слідчого експерименту від 02.12.2020 за участі потерпілої ОСОБА_10 , під час якого остання, демонструючи механізм нанесення їй удару, підійшла до статиста, який сидить на стільці за столом з випрямленою спиною. Стоячи обличчям до статиста, вона нахилилась вниз та приклала долоню правої руки до тім`яної області його голови;

- протоколом слідчого експерименту від 03.12.2020 за участі свідка ОСОБА_16 , під час якого свідок, демонструючи механізм нанесення удару ОСОБА_10 , підійшла до статиста, який сидить на стільці за столом з випрямленою спиною, стала обличчям до нього та приклала долоню правої руки до лобної ділянки його голови;

- довідкою КНП «Глухівська міська лікарня» Глухівської міської ради № 557 від 01.12.2020, яка видана ОСОБА_10 в тому, що вона зверталася до лікарні 27.11.2020 о 14:20 з приводу «Забій м`яких тканин лобної ділянки».

Диспозицією ч. 1 ст. 126 КК встановлено відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

За змістом диспозиції цієї статті удар це одноразовий різкий вплив тупим предметом на тіло людини за допомогою певного предмета або частини тіла (руки, ноги), що завдає фізичного болю. Завдання удару утворює склад кримінального проступку, передбачений ч. 1 ст. 126 КК за двох умов, а саме коли він: 1) завдав потерпілому фізичного болю, 2) не спричинив тілесних ушкоджень. Суб`єктивна сторона цього кримінального проступку характеризується умисною виною.

Висновки суду першої інстанції та доводи сторони захисту про те, що з досліджених доказів неможливо встановити факт застосування сили обвинуваченим під час прикладання долоні до лоба потерпілої та відповідно спричинення їй фізичного болю не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги докази, що істотно вплинули на його висновки.

Зокрема, судом безпідставно не враховано показання потерпілої, яка прямо зазначила, що обвинувачений наніс їй удар долонею руки в лобну ділянку голови, що також вона продемонструвала під час проведення слідчого експерименту за її участю. При цьому, в ході судового розгляду стороною захисту не надано даних стосовно потерпілої для доведення недостовірності її показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останньої.

Факт нанесення обвинуваченим удару потерпілій також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 , яка хоч і не бачила безпосереднього удару, але підтвердила, що обвинувачений замахнувся рукою область в лобної ділянки голови потерпілого.

Поза увагою суду залишилася і довідка КНП «Глухівська міська лікарня» Глухівської міської ради, з якої встановлено, що ОСОБА_10 зверталася до лікарні з приводу забою м`яких тканин лобної ділянки фактично через дві години після події правопорушення, тобто цей доказ, з урахуванням показань потерпілої і свідка, об`єктивно доводить ту обставину, що ОСОБА_11 саме завдав удару потерпілій, а не лише приклав пальці руки до її лоба.

Вказані докази є належними, оскільки прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, достовірність та можливість використання інших доказів, а також є допустимими, так як отримані у встановленому КПК порядку.

Враховуючи викладене, показання обвинуваченого і протокол слідчого експерименту за його участю не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказані ним обставини є лише його позицією захисту, яка повністю спростовується дослідженими доказами.

Таким чином, сукупність всіх обставин у цій справі виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що ОСОБА_11 умисно завдав потерпілій удар рукою, що спричинило фізичний біль останній, що вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих доказів, оскільки версія сторони обвинувачення пояснює всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події.

Наявності таких обставин, яким версія сторони обвинувачення не змогла надати розумного пояснення або які б свідчили про можливість іншої версії події, не встановлено. Будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими в судовому засіданні на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія події, яка дає підстави для висновку про те, що мало місце кримінальне правопорушення і воно було вчинено ОСОБА_11 .

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, здійснивши апеляційний перегляд судового рішення в межах пред`явленого обвинувачення (ст. 337, 405 КПК) і апеляційної скарги (ст. 404 КПК), колегія суддів дійшла висновку про те, що досліджені докази підтверджують пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК, а саме в умисному завданні потерпілій ОСОБА_10 удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тому апеляційна скарга прокурора в цій частині є обгрунтованою.

У той же час, повертаючись до клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності, колегія суддів враховує, що кримінальне правопорушення вчинене 27.11.2020 і відповідно ст. 12 КК є кримінальним проступком, а строк притягнення до кримінальної відповідальності за це правопорушення становить 2 роки.

З огляду на викладене, на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом строк давності притягнення ОСОБА_11 до відповідальності минув, при цьому відсутні підстави для зупинення чи переривання перебігу давності.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК, звільнивши ОСОБА_11 згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК у зв`язку із закінченням строку давності.

Крім того, відповідно положень ч. 1 ст. 129 КПК вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Отже, у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_11 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК та звільняючи його згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, колегія суддів вважає за необхідне залишити заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 без розгляду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_17 про звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2021 відносно ОСОБА_18 скасувати, а кримінальне провадження відносно нього за ч. 1 ст. 126 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, звільнивши ОСОБА_18 згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4