Справа №718/740/25
Провадження №1-кп/718/42/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2025 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кіцмань, кримінальне провадження № 0000021 від 24.01.2025 з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 ,-

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

24.01.2025, приблизно о 16:56 водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в світлу пору доби, рухався по вул. Незалежності, що в м. Кіцмань, Чернівецького району, Чернівецької області, зі сторони с. Лашківка в напрямку центру м. Кіцмань.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований неподалік будинку №2 «К» вищевказаної вулиці і позначений інформаційно- вказівними знаками 5.38.1(2) «Пішохідний перехід» та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2 «Зебра», водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину дороги по пішохідному переходу, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки не надавши перевагу у русі вказаному пішоходу та не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено смерть.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_3 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, який безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з наслідками, та вимагає від водія:

- п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Також сприяло порушенню вказаних пунктів ПДР України недотримання водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5 та 2.3 (б), які вимагають від водія:

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 смерть.

Позиція учасників провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення від 24.01.2025, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, адже всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності. Також показав, що того дня о 16:30 з братом їхали з м.Чернівці в м.Кіцмань. Він керував транспортним засобом марки Рено Трафік бус, вантажний і був справний. Раптово відчув удар в ліву сторону автомобіля , зупинився і побачив людину, яка лежала. Викликав швидку та допоміг медикам забрати потерпілого. Згодом дізнався, що потерпілий помер в лікарні. З родичами зустрічався, відшкодував збитки повністю. Шкодує про вчинене, просить його суворо не карати, не позбавляти права керування транспортними засобами.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , не заперечуючи вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, просив суд призначити обвинуваченому покарання, що передбачено санкцією статті, застосовуючи ст.75 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому обставинами, які слід врахувати при призначенні покарання захисник зазначив щире каяття, визнання вини, повне сприяння розкриттю злочину із самого початку, думку потерпілої щодо несуворого покарання ОСОБА_3 , позитивні характеристики за місцем проживання, постійне місце проживання, відсутність судимостей, правопорушення вчинене з необережності та відшкодування шкоди, а також похилий вік обвинуваченого 75 років.

Потерпіла ОСОБА_6 , яка є дочкою померлого, показала, що ОСОБА_3 просив вибачення, які вона приймає. Претензій до нього не має ніяких, адже мав місце нещасний випадок. Вірить в щирість каяття ОСОБА_3 , вважає, що можливо призначити ОСОБА_3 покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засідання, вважаючи доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України просив призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в межах санкції статті , застосовуючи ст..ст. 75 76 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами, запобіжний захід залишити без змін до набрання вироком законної сили, стягнути з обвинуваченого на користь держави судові витрати по кримінальному провадженню, вирішити долю речових доказів.

Встановлені судом обставини.

Оскільки обвинуваченим, іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів справи, які характеризують його особу, документів, що стосуються речових доказів.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, за обставин наведених у вироку.

Покази обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта від 24.01.2025, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки останній порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 смерть.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є тяжким злочином (ст.12 КК України), вчиненим з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, його сімейний стан, зокрема, обвинувачений одружений, пенсіонер та є особою похилого віку.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, згідно ст.67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , прокурором не заявлено та судом не встановлено.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Отже, призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує конкретні обставини вчинення злочину, що спричинили потерпілому ОСОБА_7 смерть, суспільну небезпеку скоєного, правову позицію прокурора та захисту, думку потерпілої, яка при призначенні покарання просить суд не позбавляти волі та не позбавляти права керування транспортними засобами ОСОБА_3 , претензій до обвинуваченого не заявляє, вірить в його щире каяття, дані про особу винного, відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих обставин, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої, та з огляду на всі обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченому належить призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений раніше не притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, вперше вчинив неумисний злочин, а тому приходить до висновку про можливість не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Поряд із цим, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого, наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків) та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, враховуючи при цьому повне та беззастережне визнання обвинуваченим своєї вини, а також беручи при цьому до уваги, що обвинувачений є особою похилого віку, пенсіонером, раніше не судимим, суд вважає, що виправлення останнього можливе без відбування реального покарання, а тому знаходить підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо нього вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

При цьому, застосування мінімального покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від його відбування із покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, тобто без ізоляції від суспільства, - буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами та сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

При цьому суд враховує положення ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Мотиви інших рішень

Раніше застосований запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, із покладенням обов`язків за ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін до набрання вироком законної сили. (м.к.п. 138 -140 том1).

Цивільний позов у данному кримінальному провадженні не заявлено.

Щодо розподілу процесуальних витрат (заявлених витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні), суд керується положеннями ст.124 КПК України. У зв`язку із ухваленням обвинувального вироку у справі, витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, а саме на проведення судової судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/126-25/1579-ІТ в сумі 1989 гривень 75 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/126-25/1578-ІТ в сумі 1989 гривень 75 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи №40/25-29 в сумі 6785 гривень 28 копійок, всього на загальну суму 10 764 гривень 78 копійок, слід компенсувати державі за рахунок обвинуваченого.(м.к.п. 77, 88, 189 том 1)

Арешт майна, застосований в даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.01.2025 року відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.

Питання стосовно речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Раніше застосований запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, із покладенням обов`язків за ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Судові витрати на залучення експертів в загальній сумі 10764 (десять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривень 78 копійок стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Арешт майна, застосований в даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.01.2025 року, якою накладено арешт на автомобіль «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 » - скасувати. (м.к.п.71-72)

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:

-Транспортний засіб «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 », який поміщено на майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів ГУНП в Чернівецької області, за адресою м.Чернівці вул Комунальників, 4-В, - повернути власнику ОСОБА_8 . (м.к.п. 65)

- оптичний диск із відеозаписом з камери відео спостереження, на якому зафіксовано наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який відбувся 24.01.2025р. залишити при матеріалах справи (м.к.п. 158-159)

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя: ОСОБА_1