В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000328 від 23.11.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, одруженого, з вищою освітою, працює директором ТОВ «Олсма-Бут», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 перебувало зведене виконавче провадження № 72532481 про стягнення солідарно зі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 заборгованості за договором позики грошових коштів від 02.11.2021, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , у розмірі 72 100 (сімдесят дві тисячі сто) доларів США по виконавчому листу № 202/8561/22, виданого 10.08.2023 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ.

26.09.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 , в межах зведеного виконавчого провадження № 72532481, винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої було описане майно, яке належить ОСОБА_4 , в тому числі: віялка механічна, очисник вороха, ОВУ 25, зеленого кольору та механічний навантажувач оранжевого кольору, яке знаходилось на складі за адресою: АДРЕСА_3 . На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним: заборонено відчуження, підміна, приховування, вчинення дій, що призведуть до зменшення вартості описаного майна. Відповідальним зберігачем призначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що останнього повідомлено під підпис. Крім того, ОСОБА_4 під підпис попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна.

27.10.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 , в межах зведеного виконавчого провадження № 72532481, винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої було описане майно, яке належить ОСОБА_4 , в тому числі насіння соняшника товарного, в кількості близько 30 тон, яке знаходилось на складі за адресою: АДРЕСА_3 . На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним: заборонено відчуження, підміна, приховування, вчинення дій, що призведуть до зменшення вартості описаного майна. Відповідальним зберігачем призначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що останнього повідомлено під підпис. Крім того, ОСОБА_4 під підпис попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна.

У листопаді 2023 року (точної дати досудовим розслідуванням встановити не виявилося за можливе), в АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , являючись відповідальним зберігачем майна, яке описане та на яке накладено арешт, будучи письмово попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, маючи умисел на відчуження майна, яке описане та на яке накладено арешт, діючи умисно, в корисливих для себе цілях, продав невстановленій досудовим розслідуванням особі віялку механічну, очисник вороха, ОВУ 25, зеленого кольору та механічний навантажувач оранжевого кольору, насіння соняшника товарного, в кількості близько 22-25 тон, які зберігались на складі за адресою: вул. Центральна, 11 с. Заплавка, Новомосковського району Дніпропетровській області, надавши сторонній особі доступ до складу, який також був описаний та опечатаний приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 для вивезення майна, в результаті чого майно, яке описане та на яке накладено арешт було вивезене з місця зберігання.

Тим самим, ОСОБА_4 в порушення ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 та зобов`язань зі збереження прийнятого ним на відповідальне зберігання у відповідності до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26.09.2023 та постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.10.2023, майна, а саме: віялки механічної, очисник вороха, ОВУ 25, зеленого кольору та механічний навантажувач оранжевого кольору, насіння соняшника товарного, в кількості близько 22-25 тон, вчинив його відчуження.

22.11.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 було виявлено факт відсутності за місцем зберігання за адресою: АДРЕСА_3 , ввіреного на зберігання ОСОБА_4 описаного та арештованого майна, про що складено відповідний акт та повідомлено до поліції.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_4 ним умисно допущено відчуження ввіреного йому описаного та арештованого майна, тобто його фактичну передачу на користь третіх, невстановлених досудовим розслідуванням осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення по ст. 388 ч. 1 КК України визнав та суду пояснив, що судом було винесено рішення, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики. На підставі даного рішення було відкрито виконавче провадження. Приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої було описане майно, яке належить йому. Майно перебувало у нього на зберіганні. Він був попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна. У листопаді 2023 року він продав віялку механічну, очисник вороха, ОВУ 25, зеленого кольору та механічний навантажувач оранжевого кольору, насіння соняшника товарного, в кількості близько 22-25 тон, які зберігались на складі. Він бажав повернути кошти потерпілому ОСОБА_8 , але кошти витратив. У скоєному розкаюється. Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 визнає в повному обсязі.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та зазначив про те, що обвинувачений продав майно: віялку механічну, очисник вороха, ОВУ 25, зеленого кольору та механічний навантажувач оранжевого кольору, насіння соняшника товарного, в кількості близько 22-25 тон, яке було арештовано та передано на реалізацію. Дане майно було передано ОСОБА_8 в рахунок погашення заборгованості в межах виконавчого провадження. Таким чином, обвинувачений незаконно позбавив потерпілого майна на суму 207 915 грн., що підтверджує завдання потерпілому ОСОБА_8 діями ОСОБА_4 матеріального збитку.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.

Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним у відчуженні майна, яке описано та на яке накладено арешт, і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він, потерпілий і прокурор, будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини, заподіяної шкоди.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 388 КК України, як відчуження майна, яке описано та на яке накладено арешт.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як нетяжкий злочин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, за місцем проживання не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря - нарколога, групи інвалідності не має, з місця проживання характеризується позитивно, сам в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння слідству.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді штрафу без позбавлення права обіймати посади чи займатись певною діяльністю.

Вирішуючи питання щодо наявності або відсутності правових підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією кримінального закону, суд враховує роз`яснення, надані у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до статті 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Суд також враховує практику Верховного Суду, викладену у постанові від 01.11.2018 (справа № 753/12073/15-к), де зазначено, що покарання, передбачене у статті 55 КК, полягає в позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Крім цього, вирішуючи зазначене питання слід виходити також з положень, викладених в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003. №17 «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено про те, що відповідно до ст.55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. У такому випадку посилатися на статтю 69 КК України не потрібно.

Суд приходить до висновку, що так як ОСОБА_4 не обіймав посади та не займався діяльністю, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення, а відтак відсутні підстави для призначення йому додаткового покарання, визначеного санкцією частини статті.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Потерпілим ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, у розмірі 207 915 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що обвинувачений ОСОБА_4 продав майно: віялку механічну, очисник вороха, ОВУ 25, зеленого кольору та механічний навантажувач оранжевого кольору, насіння соняшника товарного, в кількості близько 22-25 тон, яке було арештовано та передано на реалізацію. Дане майно було передано ОСОБА_8 в рахунок погашення заборгованості в межах виконавчого провадження. Таким чином, обвинувачений незаконно позбавив потерпілого майна на суму 207 915 грн., що підтверджує завдання потерпілому діями ОСОБА_4 матеріального збитку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Розглядаючи цивільний позов, суд приходить до наступного.

Питання заявленого цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 129 КПК України та правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 1 ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь яка інша фізична чи юридична особа має право на будь якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

На підставі ст. 127 ч. 2 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 4 ст. 1193 ЦК суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Судом встановлено, що постановою про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, винесеною 20.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 передано стягувачу ОСОБА_10 в рахунок погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 72532481 віялку механічну, очисник вороха, ОВУ 25, зеленого кольору на загальну суму 148 800 грн.

Постановою про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, винесеною 28.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 передано стягувачу ОСОБА_10 в рахунок погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 72532481 механічний навантажувач оранжевого кольору, на загальну суму 59 115.

Факт завдання шкоди знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Таким чином, суд зазначає, що із вказаних норм права слідує, що шкоду, завдану потерпілому повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_4 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 388 КК України і шкода завдана саме обвинуваченим, оскільки судом встановлено його вину.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 84 КПК України). Частиною 2 вказаної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи і висновки експертів.

Також, згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню серед іншого, і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Суд погоджується з зазначеним позивачем загальним розміром завданих збитків в сумі 207 915 грн.,таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння протиправними діями ОСОБА_4 матеріальної шкоди потерпілому в розмірі 207 915 грн. та погоджується з обґрунтованістю та доведеністю розміру такої шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_4 збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, у розмірі 207 915 грн. підлягають задоволенню.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: DVD диск із відеоматеріалами ходу проведення обшуку, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 00000328, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід під час судового розгляду відносно обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину, у розмірі 207 915 грн. (двісті сім тисяч дев`ятсот п`ятнадцять)

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази: DVD диск із відеоматеріалами ходу проведення обшуку, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 00000328, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівській районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя: ОСОБА_1