Справа 357/1879/25 Головуюча в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/3768/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення його з місць позбавлення волі. В обґрунтування доводів клопотання, указано на те, що він за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, указав що має два заохочення та погашенні у встановленому порядку стягнення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2025 року у задоволенні клопотання відмовлено.Своє рішення суддя мотивувала тим, що ОСОБА_7 засуджений вироком Київського апеляційного суду від 08.12.2022, яким скасовано вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 04.11.2020 в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Наведене, із урахуванням того, що ОСОБА_7 за час відбування покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» за допущення порушень установленого порядку відбування покарання три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за що має 3 стягнення, 1 з яких не зняте та не погашене у встановленому законом порядку від 29.01.2025. Також ОСОБА_7 має 2 заохочення. Оцінюючи вищенаведене в сукупності, суд першої інстанції, дійшов висновку, що наразі відсутні законні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі засуджений указав на незаконність ухвали, оскільки вона не ґрунтується на вимогах закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання із формальних підстав. Крім того указав, що він довів своє виправлення сумлінною працею та належною поведінкою, про що свідчать застосовані щодо нього заохочення, зауважив, що після погашення стягнень не допускав жодних порушень. Просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

засудженого ОСОБА_7 , який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи і просив її задовольнити;

прокурора, який апеляційну скаргу вважав необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а ухвалу без змін;

вивчивши клопотання та приєднанні до нього матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на таке.

За змістом ст. 81 КК України підставами для застосування умовно-дострокового звільнення є:

відбування засудженим певного виду покарання, перелік яких визначений у частині першій цієї статті;

відбування ним певної частини призначеного строку покарання визначеної у частині третій цієї статті;

доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці (ч.2 ст. 81 КК України).

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен грунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, які мають бути не лише констатовані, а й доведеними перед судом належними, допустимим й достовірними доказами. Висновок же про виправлення засудженого має грунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається із матеріалів клопотання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність того, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Так, як вбачається із характеристики начальника установи ОСОБА_8 у Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання у виправній колонії характеризується негативно, не дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За допущенні порушень установленого порядку відбування покарання три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за що має 3 стягнення, 1 з яких не зняте та не погашене у встановленому законом порядку.

Посилання засудженого ОСОБА_7 в частині того, що він має погашені дисциплінарні стягнення не можуть бути розцінені як безумовні підстави для визнання необґрунтованими висновків суду першої інстанції.

Окрім того, наявність заохочень, не може саме по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Матеріали справи не містять достатньої кількості даних, які би указували на те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 відповідає зазначеним вище критеріям. Аналіз характеристики засудженого, дані про факт накладення на нього стягнень та заохочень, указують на те, що поведінка засудженого та його ставлення до праці є нормальними для будь-якого засудженого і не свідчать самі про собі про доведеність засудженим свого виправлення.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає недоведеним виправлення ОСОБА_7 , тому не знаходить підстав для його умовно - дострокового звільнення.

За таких обставин, підстав для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим цю ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

___________________ ________________________ ________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4