Єдиний унікальний номер 725/1568/24
Номер провадження 1-кп/725/36/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2025 м.Чернівці

Чернівецький районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8

та обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження за №0000653 від 01.11.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого заступником генерального директора ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» - головою військово-лікарської комісії, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_9 був призначений на посаду заступника генерального директора ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» на підставі наказу генерального директора ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» за №46-ПР від 06.12.2021 р. При цьому, на підставі наказу генерального директора ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» за №36 від 15.03.2022 р., ОСОБА_9 призначено головою позаштатної військово-лікарської комісії ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги». Тобто на час вчинення інкримінованих ОСОБА_9 дій останній перебував на посаді заступника генерального директора ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» - голови військово-лікарської комісії.

Згідно положень ст. ст. 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» особам, які прирівнюються до особи, уповноваженої на виконання функцій держави, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Так, на початку жовтня 2023 року (більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_10 дізнавшись про наміри свого товариша ОСОБА_11 , який до нього проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , оформити групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме наявністю посттравматичного стресового розладу зі стійкими різко вираженими хворобливими проявами у вигляді тривожної симптоматики, частими панічними атаками, стійкої інсомнії, звернувся до ОСОБА_9 , та в ході вищевказаної розмови з останнім домовився про те, що ОСОБА_11 для підготовки відповідних документів на розгляд МСЕК потрібно звернутись до сімейного лікаря та до районної лікарні за місцем проживання, а саме до Путильської БПЛ, та в подальшому, для з`ясування вищевказаних питань та шляхів їх вирішення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 необхідно прибути після завершення відпустки ОСОБА_9 до його робочого кабінету як заступника генерального директора ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги». за адресою: м. Чернівці, вул. Фастівська, 2. а саме 31.10.2023 року.

Надалі, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на виконання попередньої домовленості з ОСОБА_9 прибули близько 11.35 год. 31.10.2023 р., до приміщення робочого кабінету заступника генерального директора OKНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» за адресою: м. Чернівці, вул. Фастівська, 2, де ОСОБА_9 в ході спілкування з останніми дізнався про характер захворювання ОСОБА_11 , отриманого під час проходження ним військової служби, а також те, що ОСОБА_11 на той момент проходить медичне обстеження в Путильській БПЛ.

При цьому, ОСОБА_9 усвідомивши, що за наявними у ОСОБА_11 захворюваннями, останній підлягає скеруванню до медико-соціальної експертної комісії ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» з метою встановлення відповідної групи інвалідності, діючи умисно, протиправно. усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з корисливих мотивів, виказав пропозицію надання йому неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави - службових осіб медико-соціальної експертної комісії OKI IIІ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» щодо встановлення ОСОБА_11 відповідної групи інвалідності.

При цьому, у ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в той момент виникло усвідомлення реальної здатності ОСОБА_9 , як заступника генерального директора OKI ПІ «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» - голови військово-лікарської комісії здійснити реальний вплив на осіб, уповноважених на виконання функцій держави - службових осіб медико-соціальної експерти комісії ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», щодо встановлення ОСОБА_11 відповідної групи інвалідності за надання йому неправомірної вигоди.

Водночас, ОСОБА_9 , з мстою унеможливлення викриття своєї протиправної діяльності, вказав ОСОБА_10 , що їх подальші розмови щодо порядку дій під час встановлення ОСОБА_11 відповідної групи інвалідності та падания йому неправомірну вигоду будуть здійснюватися виключно через ОСОБА_12

На вказану пропозицію ОСОБА_10 погодився, при цьому розуміючи протиправність дій ОСОБА_9 , звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинюваний злочин та у подальшому діяв під контролем на викриття злочинної діяльності ОСОБА_9 .

Крім цього, ОСОБА_9 , в ході цієї ж розмови, яка відбулась 31.10.2023 р. в приміщенні його службового кабінету заступника генерального директора OKНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги», достовірно знаючи, що посадові особи медико-соціальної експертної комісії OKНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» відповідно до п.п. г, п. 2. ч. 1. ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та своїх повноважень наділені спеціальними правами, зокрема правом встановлювати особам групу інвалідності, а відтак є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, переслідуючи при цьому корисливу мету особистого незаконного збагачення шляхом одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_11 діючи умисно, протиправно, виказав ОСОБА_10 пропозицію падання йому ( ОСОБА_9 ) неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США за вплив на прийняття рішення посадовими особами медико-соціальної експертної комісії ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» щодо встановлення ОСОБА_11 групи інвалідності.

Надалі, 14.11.2023 р. близько 10:45 год., ОСОБА_9 , з метою доведення злочинного умислу на одержання вищевказаної неправомірної вигоди до кінця, перебуваючи в своему службовому кабінеті заступника генерального директора OKНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» за адресою: м. Чернівці, вул. Фастівська, 2. діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання та з корисних мотивів, в ході особистої розмови виказав ОСОБА_10 про необхідність поставити принесені ним грошові кошти під записник, що лежав на робочому столі навпроти нього, як неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ -18080,45 грн.) за вплив на прийняття рішення посадовими особами медико-соціальної експертної комісії ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» щодо встановлення ОСОБА_11 групи інвалідності, що було ОСОБА_10 виконано, після чого ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 , що ОСОБА_11 вже чекають на засіданні медико-соціальної експертної комісії ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» та щоб останній негайно прямував на комісію, після чого ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а його протиправні дії припинені.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України не визнав, та пояснив, що працюючи в Департаменті охорони здоров`я, до нього зверталися різні особи з різними питаннями. Після звільнення з Департаменту був призначений заступником генерального директора в лікарню швидкої медичної допомоги по вул. Фастівській в м. Чернівці. Влітку 2022 року до нього зайшов ОСОБА_13 з проханням прийняти його знайомого ОСОБА_10 , який хворів і потребував консультації. Він йому допоміг, через що ОСОБА_10 разом з ОСОБА_14 вирішили йому віддячити і запросили кілька разів на святкування. Під кінець літа до нього прийшов ОСОБА_10 з ОСОБА_15 з проханням допомогти ОСОБА_15 в оформленні інвалідності. При ознайомлені з документами він їм повідомив, що інвалідності з його захворюванням бути не може, а тільки втрата працездатності. Їх це не задовольняло. ОСОБА_15 сказав що в госпіталі з такими захворюваннями як у нього надавали групу інвалідності, після чого він попросив ОСОБА_15 вийти з кабінету та почекати в коридорі, а ОСОБА_10 висловив своє невдоволення. Згодом до нього знову прийшов ОСОБА_10 з документами ОСОБА_15 з якими він ознайомився, порадив звернутися до сімейного лікаря і сказав, що може бути 3 група інвалідності на що він сказав, що йому потрібна 2-га група і що ОСОБА_16 колеги радили заплатити за 2-гу групу. Він жодного разу не сказав приносити гроші і т.д., хоча ОСОБА_10 питав його за розцінки. ОСОБА_10 періодично телефонував йому та нагадував за ОСОБА_16 через що записав його прізвище в блокнот. ОСОБА_15 якось зайшов до нього в кабінет на що він запитав його, чого він тут, він же мав бути на МСЕК, на що він одразу вийшов. Після чого він виявив, що на столі лежали гроші. Він хотів зателефонувати щоб вони забрали гроші, однак через 50-60 секунд зайшли працівники поліції. Підстав у ОСОБА_10 оговорювати його не було. Він жодного відношення до роботи МСЕК не має і не має можливості впливати на їх роботу. ОСОБА_17 бачив в 2008-2009 роках, а з ОСОБА_18 взагалі не знайомий. Складу комісії МСЕК не знав. При затриманні у нього був ще один телефон, однак його працівники поліції не вилучили.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 його вина у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, підтверджується показаннями свідків та іншими проаналізованими та дослідженими в судовому засіданні доказами по справі.

Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що з березня 2022 року по липень 2023 року захищав Батьківщину та проходив військову службу у одній із військових частин ЗСУ. Згідно рішення ВЛК звільнився зі служби і йому необхідно було звернутися в МСЕК для отримання групи інвалідності. Він розповів про свої проблеми знайомому ОСОБА_19 , який порадив йому звернутися до заступника директора лікарні на вул. Фастівській в м. Чернівці ОСОБА_9 для консультації. Вони з ОСОБА_20 приїхали в лікарню, що по вул. Фастівській, і в кабінеті ОСОБА_9 останній повідомив йому що по його медичним документам нічого не може бути, тобто отримати інвалідність неможливо, тільки відсоток втрати працездатності, однак це питання можна буде владнати. Порадив звернутися до лікаря психіатра за місцем проживання та стати на облік, а також звернутися до сімейного лікаря. Йому достеменно було відомо на той час, що його побратими з такими ж діагнозами як у нього отримували групу інвалідності та отримують пенсію по інвалідності. Після почутих слів він залишив кабінет ОСОБА_9 , а його знайомий ОСОБА_20 ще залишився там. Через деякий час ОСОБА_20 вийшов з кабінету і повідомив, що питання можна владнати і заплатити кошти в розмірі 500 дол. США. Ця інформація його дуже обурила, і він вирішив звернутися до правоохоронних органів і погодився допомагати слідству. Заяву до правоохоронних органів писав власноручно, всі обставини відповідали дійсності. В той час усвідомлював, що всі кошти будуть спрямовані для ОСОБА_9 . Про те, що обвинувачений повинен був або мав намір передавати кошти іншій особі йому не було відомо. Після цього ОСОБА_20 кілька раз телефонував і він надсилав йому фото медичних документів. Направлення на МСЕК він отримав від лікаря. Пізніше по його захворюванню було прийнято рішення МСЕК і йому присвоєна 3 група інвалідності. Кошти передавав ОСОБА_20 , а той в свою чергу передав ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 будучи допитаним за допомогою відеоконференц. зв`язку пояснив, що на початку жовтня 2023 року разом з ОСОБА_11 , заздалегідь зателефонувавши ОСОБА_9 домовились про зустріч в його кабінеті в приміщені міської лікарні, що по вул.. Фастівська в м. Чернівці. Мета візиту полягала в тому, щоб допомогти ОСОБА_11 отримати групу інвалідності через поранення, хотіли проконсультуватись з обвинуваченим і дізнатись перелік документів які потрібно. Посаду ОСОБА_9 знав заступник головного лікаря і голова ВЛК, через це він усвідомлював що він може вирішити це питання. ОСОБА_11 взяв свої документи і вони прийшли до кабінету близько 10-ї ранку 4-5 жовтня 2023 року. ОСОБА_9 ознайомився і ними, повідомив що групу інвалідності ОСОБА_11 отримати не зможе і повинен пройти деякі обстеження за місцем проживання, і тільки тоді після результатів обстеження ще раз необхідно з`явитись до нього. 31.10.2023 року була друга зустріч з ОСОБА_9 в його кабінеті на яку він прийшов один (без ОСОБА_11 ) Там він передав ОСОБА_9 зібрані додаткові документи які він переглянув. При цій зустрічі ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_11 може бути присвоєна третя група інвалідності і повідомив що для цього необхідно ще раз прийти до нього з документами та з неправомірною вигодою, при цьому вжив слово "могорич" для того щоб домовитись із іншими людьми. Він запитав скільки, на що ОСОБА_9 спочатку прямо не відповів, а потім пояснив, що це буде залежати від групи інвалідності. На його запитання чи можна отримати 2 групу, ОСОБА_9 повідомив, що необхідно 300-500 доларів США. Після цього вони попрощались і він передав цю інформацію ОСОБА_11 . Разом з ОСОБА_11 вирішили звернутись до правоохоронних органів, і він написав заяву. Всього з ОСОБА_9 мав 3 зустрічі. 06.11.23 року він зустрівся з обвинуваченим і повідомив що зібрані всі необхідні документи, на що він пові домив що ОСОБА_11 до того як його запросять на МСЕК повинен попередити ОСОБА_9 , щоб він встиг заздалегідь поспілкуватись з комісією для позитивного вирішення питання. 13.11.23 р. йому зателефонував ОСОБА_11 і сказав що він отримав виклик на МСЕК на 14.11.23 р. Він одразу поїхав до ОСОБА_9 , зустрілись вони на вулиці, в районі Майдану біля хімчистки, він запросив його до автомобіля, вказав пальцем на підлокітник і попросив передати кошти, він повідомив що коштів немає і тоді вони попрощались. 14.11.23 р. ОСОБА_11 передав йому кошти і він поїхав в лікарню на вул. Фастівську до ОСОБА_9 . Обвинувачений запитав чи ОСОБА_11 пішов на МСЕК, і повідомив що його вже там чекають. Ще ОСОБА_9 запитав чи він приніс кошти, і він поставив на стіл 500 доларів США, купюрами по 100 доларів, 5 купюр, які дав йому ОСОБА_11 . Пропозиція надати грошові кошти була від обвинуваченого, це було при другій зустрічі. Заяву про вчинення кримінального правопорушення писав добровільно, без примусу, погроз. ОСОБА_11 також був дуже розчарований з приводу цієї ситуації і також сам, добровільно, без погроз, без примусу все розповів правоохоронним органам. ОСОБА_9 при якійсь із зустрічей записував відомості по ОСОБА_11 в блокнот. Першу зустріч з ОСОБА_9 на аудіо- відео апаратуру не фіксував, тільки після звернення до поліції 31.10.23 р. був залучений до співпраці з правоохоронними органами. З ОСОБА_9 зустрічався два чи три рази, і під час цих зустрічей вже відбувалась зйомка, зокрема, коли він повідомив про "могорич". До першої зустрічі з ОСОБА_9 з правоохоронними органами в інших кримінальних провадженнях не співпрацював. Він вважав, що дає 500 доларів США за вирішення питання безпосередньо у МСЕК, зокрема сприяння тому щоб документи потрапили до відповідних людей. Обвинувачений не відмовляв у вирішенні питання ні при першій, ні при другій зустрічі. Йому відомо, що ОСОБА_11 отримав 3-ю групу інвалідності.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що раніше працювала лікарем-реабілітологом у МСЕК. В листопаді 2023 року членами МСЕК також були ОСОБА_17 , ОСОБА_22 . Засідання відбувались в залі за адресою м. Чернівці, вул. Мусоргського 2. Чи був присутнім на комісії ОСОБА_11 вона не знає. Документи на засідання комісії потрапляли через голову комісії, їй ці справи приносять. Обвинуваченого не знає і не пам`ятає чи впливав він на висновки комісії. Основним документом є направлення на МСЕК, яке готує лікуючий лікар.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що працювала лікарем невропатологом МСЕК. Засідання проходили в приміщенні обласної психіатричної лікарні. Зазвичай, особа, стосовно якої вирішується питання, присутні під час засідання комісії. На комісію скеровують профільні лікарі, за місцем проживання хворого. ОСОБА_16 пам`ятає, він був присутнім на засіданні комісії, однак хто скеровував по ньому документи на комісію не пригадує. З обвинуваченим знайома, востаннє бачила його близько 25 років тому, з того часу ніяких контактів не було. ОСОБА_9 на неї не впливав, оскільки рішення приймається на момент огляду хворого і дослідження документів. У хворого ОСОБА_16 були підстави для встановлення групи інвалідності. Лікар до якого звертається хворий з приводу оформлення документів на групу інвалідності, збирає необхідний пакет документів, після того лікар скеровує на комісію документи разом з направленням, голова комісії їх оглядає, секретар викликає хворого по телефону.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що раніше виконувала обов`язки голови психоневрологічної МСЕК. Членами МСЕК були ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 . Засідання комісії проходили на території психіатричної лікарні в 12 кабінеті. Участь особи на засіданні є обов`язковою. Хворого ОСОБА_16 пам`ятає, за результатами засідання комісії йому була призначена 3 група інвалідності. Коли надходили документи на засідання комісії, вона особисто їх перевіряє, якщо не вистачало певних медичних документів вона їх повертала для доопрацювання. ОСОБА_16 документів було достатньо, серед іншого в нього було свідоцтво про хворобу. Після засідання комісії до неї зверталися особи з проханням змінити рішення комісії, зокрема присвоїти хворому ОСОБА_16 другу групу інвалідності, вона відмовилася і роз`яснила порядок оскарження їх рішення. Обвинувачений їй не знайомий, і він на неї не впливав. На наступний день у них вилучили справу і всі члени комісії були допитані на досудовому розслідуванні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України підтверджується також наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_10 звернувся до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій ОСОБА_9 , які полягали втому, що при їх зустрічі він озвучив вимогу про надання неправомірної вигоди в розмірі 500 доларів США за позитивне прийняття рішення МСЕК щодо встановлення ОСОБА_11 2-ї групи інвалідності (т.1 а.п. 21). При оцінці судом часу складання даного протоколу, на що вказувала в судовому засідання сторона захисту, суд приймає до уваги пояснення прокурора, який пояснив, що в протоколі дійсно допущена орфографічна помилка: замість правильного часу складання 11.35 помилково вказаний час 9.30.

З протоколів за результатами проведення негласного розшукового заходу аудіо-, відео контроль особи від 15.11.2023 року вбачається, що 03.11.2023 року, 06.11.2023 року та 14.11.2023 року в приміщенні ОКНП «Лікарня швидкої медичної допомоги» та 13.11.2023 року біля приміщення хімчистки «Лора» відбувалися зустрічі та розмови обвинуваченого з ОСОБА_10 під час яких, обвинувачений висловив припущення про присвоєння ОСОБА_11 третьої групи інвалідності, оскільки другої групи не може бути. При цьому, обвинувачений висловився наступним чином: «Я поговорю з людьми. Но сначала треба оформити документи. Але мені тепер треба попередньо прийти й сказати: люди дивіться ця людина (жестикулює руками, показуючи про необхідність щось дати чи покласти) хоче подякувати, щоб було добре», «де ти то поклав? Клади тут», «клади це туто під зошит», «всьо, маєш туди йти. Там його покличуть і зроблять все» (т.1 а.п. 92-97, 99-104). Крім того, в судовому засіданні були переглянуті відеофайли, які містяться на флеш носію інформації та DVD-диску (т.1 а.с. 98) та є додатками до протоколу, якими підтверджуються зустрічі обвинуваченого та ОСОБА_10 , зміст їх розмов відповідає стенограмі, яка вказана в протоколі від 15 листопада 2023 року.

З протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 15.11.2023 р. вбачається, що був проведений контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту з метою перевірки дійсних намірів ОСОБА_9 , направлених на отримання неправомірної вигоди. Для цього залучено заявника ОСОБА_10 за його добровільною згодою, використано грошові кошти в сумі 500 доларів США, які добровільно надані ОСОБА_24 та оглянуті, про що складено відповідний протокол від 14.11.2023 року (т.1 а.п. 135-138). В подальшому вказані грошові кошти передані ОСОБА_10 , що підтверджується протоколом огляду, ідентифікації та вручення від 14.11.2023 року (т.1 а.п. 139-142). Протоколом від 15.11.2023 року також підтверджується, що ОСОБА_10 приніс неправомірну вигоду в розмірі 500 дол. США до службового кабінету обвинуваченого, і ОСОБА_9 вказав покласти кошти йому на стіл, що він і зробив (т.1 а.п. 125-126).

Заявою ОСОБА_11 від 14.11.2023 року також підтверджується, що він добровільно надав органу досудового розслідування грошові кошти в сумі 500 доларів США для використання їх в кримінальному провадженні з метою документування вимагання від нього неправомірної вигоди обвинуваченим ОСОБА_9 (т.1 а.п. 134).

З протоколу обшуку від 14.11.2023 р. з додатком у вигляді флеш карти, вбачається, що старший слідчий з ОВС відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області у приміщені службового кабінету обвинуваченого ОСОБА_9 провів обшук за участю обвинуваченого, його адвоката ОСОБА_25 в присутності понятих. Під час обшуку на робочому столі , за яким сидів ОСОБА_9 виявлено грошові кошти, а саме 5 купюр номіналом по 100 доларів США серії та номера яких озвучено та зафіксовано відеозаписом, Також на робочому столі виявлено мобільний телефон та три записники з рукописними записами. В шкіряному портфелі, поряд із письмовим столом виявили два паперових конверти в яких знаходилися грошові кошти в сумі 3000 грн. та 100 доларів США. Всі виявлені речі були вилучені та визнані речовими доказами відповідно до постанови від 15.11.2023 року (т. 1, а.п. 194-202).

В подальшому виявлені та вилучені під час обшуку вказані вище речі були оглянуті, що підтверджується протоколом огляду речей від 07.12.2023 року вилучених під час обшуку службового кабінету заступника генерального директора ОКНП «Лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_9 за адресою: вул. Фастівська, 2 м. Чернівці (т. 2, а.п. 4-6).

Протоколом огляду мобільного телефону «іPhone 13» ОСОБА_9 від 07.02.2024 року з додатками, підтверджується та обставина, що ОСОБА_9 у додатку «Фотографії» зберігав фото медичних документів ОСОБА_11 та інших осіб. В дадатку «WhatsApp» наявні чати (переписки) з різними особами, в тому числі, з «Andriy» щодо вирішення з ним різних питань, консультацій та надсилання йому різних медичних документів (т.2, а.с. 21-58).

З протоколу огляду книжки для нотаток ОСОБА_9 від 07.02.2024 р. з додатками вбачається, що на першому аркуші паперу (надрізаний) написано від руки « ОСОБА_26 ». Всі інші аркуші паперу чисті (том.2, а.п. 59).

З протоколу огляду щоденника за 2023 рік ОСОБА_9 від 07.02.2024 р. з додатками вбачається, що серед іншого наявний запис від руки « ОСОБА_26 . ВЛК-ОПЛ.-» та «Вівторок жовтень 31», що на відміну від інших таких записів в щоденнику містять спеціальні позначки, відмітки, підкреслення (том.2, а.п. 60-64).

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 22 січня 2024 року був здійснений доступ в приміщені ОКМЦ «Центр медико-соціальної експертизи» до медико-експертної справа ОСОБА_11 (т. 2, а.п. 88-91), яка в подальшому постановою від 22.01.2024 року була визнана речовим доказом та долучена до справи (т.2 а.п.92-93).

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 269-2 КК України підтверджується й іншими письмовими доказами, зокрема: дорученням про проведення негласних слідчих (розшукових) дій вих.№3510т/123/23/05-2023 від 02.11.2023 р. (т. 1, а.п. 85-86); дорученням про проведення негласних слідчих (розшукових) дій вих.№3509т/123/23/05-2023 від 02.11.2023 (т. 1, а.п. 87-88); протоколом затримання та обшуку особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.11.2023 р. (т.1 а.п. 205-209).

Сторона захисту звернулась до суду з клопотаннями від 12.05.2025 року та від 15.05.2025 року (т.4 а.п.26,30) про визнання доказів недопустимими, а саме: протоколу за результатами проведення негласних розшукових заходів аудіо-, відеоконтроль особи від 31.10.2023 року (т.1 а.п.30-34) протоколу за результатами проведення НСРД аудіо-відеоконтроль особи від 15.11.2023 р. (т.1, а.п. 92), протоколу за результатами проведення НСРД аудіо-відеоконтроль особи від 15.11.2023 р. (т.1, а.п. 99), протоколу за результатами НСРД - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 15 листопада 2023 р. (т.1, а.п. 135), протоколу огляду, ідентифікації та вручення від 14.11.2023 року (т.1 а.п. 139) які підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом. Перелік випадків, в яких суд зобов`язаний визнати недопустимими докази, отриманні внаслідок істотних порушень прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, зазначено в ст.87 КПК України, відповідно до якої недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Як вбачається з протоколу за результатами проведення негласного розшукового заходу аудіо-, відеоконтроль особи від 31.10.2023 року (т.1 а.п. 30-34) вказаний розшуковий захід був проведений на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського апеляційного суду від 05.10.2023 р. Зазначений розшуковий захід був проведений до внесення відомостей в ЄРДР про що свідчить витяг з ЄРДР від 01 листопада 2023 року (т.1 а.п.1).

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Однак, прокурор в судовому засіданні не надав суду ухвалу слідчого судді Івано-Франківського апеляційного суду від 05.10.2023 р., на підставі якої ці дії було проведено, хоча ухвала про дозвіл на проведення розшукового заходу є правовою підставою для проведення таких дій. У ній зазначається уся наявна інформація, одержана в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів.

Тобто, саме з цього процесуального документа суд може дійти висновку про те, чи були під час досудового розслідування законні підстави для проведення оперативно-розшукових заходів та чи можуть бути використані результати їх проведення у доказуванні в кримінальному провадженні. Зокрема вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24 січня 2019 року у справі № 711/8744/13-к.

У випадку якщо ухвали слідчих суддів, що санкціонували ОРЗ, не були надані стороні захисту або суду, і неможливо достовірно встановити, які саме заходи були санкціоновані, щодо кого, на який строк та чи діяли правоохоронні органи у межах та у спосіб, передбачені цими судовими рішеннями, то докази, отримані в результаті таких заходів, можуть бути визнані недопустимими. Це узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 6 травня 2024 року у справі № 469/1409/15-к.

За таких обставин суд вважає, що протокол за результатами проведення негласних розшукових заходів аудіо-, відеоконтроль особи від 31.10.2023 року (т.1 а.п.30-34) є недопустимим доказом, оскільки отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що узгоджується з вимогами п.1 ч.2 ст. 87 КПК України, відповідно до як их, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод у випадку здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Разом з тим, суд відхиляє доводи сторони захисту про визнання недопустимими інших письмових доказів по даному кримінальному провадженні у зв`язку із порушенням вимог ст. 247 КПК України.

Так відповідно до вимог ст. 247 КПК України розгляд клопотань, який віднесений згідно з положеннями цієї глави до повноважень слідчого судді, здійснюється слідчим суддею апеляційного суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду. Розгляд клопотань про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо суддів, працівників суду та правоохоронних органів та/або у приміщеннях судових та правоохоронних органів, який віднесений згідно з положеннями цієї глави до повноважень слідчого судді, може здійснюватися слідчим суддею відповідного апеляційного суду поза межами територіальної юрисдикції органу досудового розслідування, який здійснює досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, здійснюється слідчим суддею Вищого антикорупційного суду (крім випадку, передбаченого абзацом сьомим частини першої статті 34 цього Кодексу). У такому разі слідчий, прокурор звертаються з клопотаннями про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій до слідчого судді відповідного апеляційного суду, найбільш територіально наближеного до апеляційного суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або Вищого антикорупційного суду (а у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини першої статті 34 цього Кодексу, - до апеляційного суду, зазначеного в абзаці сьомому частини першої статті 34 цього Кодексу).

В судовому засіданні встановлено, що на виконання доручення старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Чернівецькій області за вих.№365д/123/23/05-2023 від 01.11.2023, оперативним підрозділом - УСР в Чернівецькій області ДСР НП України, отримано відомості про те, що ОСОБА_9 є членом лікарсько-консультативної комісії Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернівецькій області», що в м. Чернівці по вул. Героїв Майдану, 228, де останній часто проводить зустрічі безпосередньо в приміщенні вказаної установи та отримує неправомірну вигоду.

За наявності вищевказаних відомостей та в сукупності з іншими доказами кримінального провадження, органом досудового розслідування за погодженням з прокурором, клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 подано до слідчого судді Івано-Франківського апеляційного суду, яким вищевказані обставини враховано та винесено ухвали про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Поряд з цим, відповідно до ст. 41 КПК України встановлено, що оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, органів Державного бюро розслідувань, органів Бюро економічної безпеки України, органів Державної прикордонної служби України, органів, установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора. При цьому, під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого.

На виконання вищевказаних положень КПК України та доручення старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Чернівецькій області за вих.№365д/123/23/05-2023 від 01.11.2023, оперативним підрозділом - УСР в Чернівецькій області ДСР НП України, проведено огляд грошових коштів в сумі 500 доларів США, які належать громадянину ОСОБА_11 та надані останнім для використання у кримінальному провадженні, а також огляд, ідентифікацію і вручення та складено відповідні протоколи від 14.11.2023 (т. 1, а.п. 135-138) та від 14.11.2023 (т.1, а.п. 139-142).

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження вказані вище протоколи з додатками до них відповідають вимогам ст. 104-106, 246-275, 237 КПК України, у відповідності до вимог КПК України були підписані усіма учасниками слідчих дій, жодних зауважень, заяв, застережень, скарг до них внесено не було.

Отже, за таких обставин, при оцінці судом протоколу за результатами проведення НСРД аудіо-відеоконтроль особи від 15.11.2023 р. (т.1, а.п. 92), протоколу за результатами проведення НСРД аудіо-відеоконтроль особи від 15.11.2023 р. (т.1, а.п. 99), протоколу за результатами НСРД - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 15 листопада 2023 р. (т.1, а.п. 135), протоколу огляду, ідентифікації та вручення від 14.11.2023 року (т.1 а.п. 139) не встановлено будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставою для визнання цих доказів недопустимими.

Статтею 85 ККПК України регулюється питання допустимості доказів. Так, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Разом з тим оцінюючи інші докази в їх сукупності на підставі ст. 94 КПК України, зібрані органом досудового розслідування у повній відповідності до вимог статті 93 КПК України, суд дійшов переконливого висновку, що вони є належними, допустимими та достатніми для встановлення факту вчинення кримінального правопорушення і доведення вини обвинуваченого ОСОБА_9 у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. А визнання недопустимим доказом - протоколу за результатами проведення негласних розшукових заходів аудіо-, відеоконтроль особи від 31.10.2023 року (т.1 а.п.30-34) не вплинуло на обґрунтованість висновку суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у

Суд також відхиляє доводи сторони захисту та обвинуваченого з приводу того що мала місце провокації злочину виходячи з наступного.

Посилаючись на провокацію, сторона захисту не наводила конкретних обставин, які б вказували на її наявність. Водночас, обвинувачений під час його допиту зазначив, що його знайомий ОСОБА_27 , який ніби то є працівником правоохоронного органу звернувся до нього з проханням допомогти, проконсультувати з медичних питань ОСОБА_28 , який в подальшому консультувався в нього з приводу призначення групи інвалідності ОСОБА_11 . Також обвинувачений вважав, що на провокацію злочину вказують і ті обставини, що ОСОБА_10 наполегливо просив допомогти ОСОБА_11 з його медичними питанням, зокрема у отриманні ним другої групи інвалідності і запитував скільки це буде коштувати.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_9 сам прийняв рішення про злочинну поведінку, сам призначав зустрічі ОСОБА_10 у визначений ним час та місці, при цих зустрічах натякав на можливість вирішення медичних питань по отриманню ОСОБА_29 групи інвалідності, сам озвучив суму неправомірної вигоди «могорича» (від 300 до 500 доларів США), особисто вносив записи у вигляді нотаток в блокноті з прізвищем « ОСОБА_30 », натомість жодних доказів про вплив на нього, в тому числі нібито співробітника правоохоронного органу на прізвище « ОСОБА_31 » суду не надано.

Оцінюючи доводи захисту про провокацію, суд зазначає, що про провокацію злочину може йтися тоді, коли правоохоронні органи штучно створили ситуацію, з метою спонукати особу до вчинення злочину. Однак, якщо правоохоронні органи лише долучилися до фіксації і розслідування на певному етапі розвитку подій, то це свідчить про їх пасивну роль, яка проявилася лише у належній фіксації вчинюваного кримінального правопорушення.

В контексті практики ЄСПЛ сам по собі факт передачі незаконної матеріальної винагороди з відома та під контролем правоохоронних органів не свідчить про провокацію вчинення злочину, а направлений на документування злочинної діяльності.

Визначаючись зі ступенем впливу на вчинення кримінального правопорушення правоохоронних органів, суд не знайшов ознак незаконного втручання співробітників правоохоронних органів при проведенні НСРД стосовно ОСОБА_9 які були б визначальними факторами у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень. Правоохоронні органи у пасивний спосіб лише здійснювали фіксування протиправної поведінки обвинуваченого. Визначальним фактором була саме поведінка обвинуваченого. На той час, коли обвинуваченого було викрито у вчиненні злочину, правоохоронні органи мали у своєму розпорядженні достатньо доказів, які давали можливість обґрунтовано підозрювати ОСОБА_9 . З огляду на це, суд констатує, що правоохоронні органи вели пасивне розслідування кримінального правопорушення та фактично приєднались до злочинної діяльності, а не ініціювали її.

Тому, суд вважає, що нічого із дослідженого у судовому засіданні не вказувало на провокацію ОСОБА_9 на вчинення кримінального правопорушення, тому очевидно, що немає підстав для визнання доказів недопустимими з цієї підстави.

Крім того, з додаткових пояснень обвинуваченого в судовому засіданні 11.09.2025 року вбачається, що ним не визнається самого факту отримання неправомірної вигоди, оскільки він, висловив пропозицію ОСОБА_10 покласти на стіл медичну карту, а не грошові кошти.

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 991/1710/22 (провадження № 51-677км25) від 12 серпня 2025 року вкотре звернув увагу на те, що якщо сторона захисту стверджує, що має місце провокація злочину, то висунення цієї версії передбачає визнання факту отримання особою неправомірної вигоди. Тобто йдеться про ситуацію, коли дійсно мала місце подія одержання неправомірної вигоди і захист цього факту не заперечує, однак така подія була спровокована правоохоронними органами. Одночасне твердження стороною захисту про те, що особа не отримувала неправомірної вигоди і про те, що мала місце провокація з боку правоохоронних органів, є взаємовиключними.

Суд відхиляє також доводи сторони захисту та обвинуваченого з приводу відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України з наступних підстав.

Так, у диспозиції інкримінованої статті йдеться про кримінальну відповідальність за вчинення дій, які полягають у прийнятті пропозиції, обіцянки або одержанні неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або пропозиції чи обіцянці здійснити вплив за надання такої вигоди.

У постанові ОП ККС ВС від 29 березня 2021 року у справі № 554/5090/16-к зроблено висновок про те, що суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК, може бути будь-яка особа, яка в уяві того, хто здійснює підкуп, здатна здійснити реальний вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування. При цьому, оскільки диспозиція ч. 2 ст. 369-2 КК текстуально не конкретизує характеру впливу на особу, уповноважену на виконання функцій держави, поняттям впливу охоплюється в тому числі використання дружніх, родинних, особистих стосунків з особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тощо.

Законодавець жодним чином не обмежує зміст поняття «вплив» лише «впливом з використанням влади або службового становища», який є лише одним із способів вчинення цього злочину. Такий вплив полягає в тому, що службова особа завдяки своєму становищу вживає заходів до вчинення дій іншими особами (непідпорядкованими їй і які не перебувають від неї в службовій залежності), де використовує службовий авторитет, свої зв`язки зі службовими особами, інші можливості, обумовлені займаною посадою або обіцяє здійснити такий вплив.

Отже, відповідальність за ч. 2 ст. 369-2 КК настає за умови, що особа одержує неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення іншою, визначеною статтею КК особою.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений не міг впливати на членів МСЕК, оскільки останні не перебували в його підпорядкуванні, а також не доведено на кого саме він впливав та яким саме чином шляхом особистих зв`язків чи службових, суд вважає безпідставними.

Як встановлено на досудовому розслідуванні та підтверджено під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 обіймав посаду заступника генерального директора ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» - голови військово-лікарської комісії, а отже знав членів МСЕК, зокрема це підтвердила свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні. Тому в уяві інших осіб могло скластися враження про те, що останній має можливість використати свій вплив на прийняття рішень членами МСЕК.

Вочевидь, що рішення МСЕК приймається колегіально. Однак як зловживання впливом можуть оцінюватися дії особи, яка впливає на окремих членів колегіального органу, які спільно приймають рішення, які входять до компетенції цього органу незалежно від результатів такого впливу чи відсутності впливу взагалі. Така правова позиція висвітлена у постанові Верховного суду від 21 травня 2024 року у справі справа № 686/8627/22 (провадження № 51-72км24).

Отже, вказані в протоколі НСРД від 15.11.2023 року та в протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 15.11.2023 р. висловлювання та поведінка обвинуваченого, в сукупності з іншими доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , протоколом обшуку службового кабінету від 14.11.2023 р. та іншими доказами, які судом досліджені та оцінені в нарадчій кімнаті, на погляд суду, беззаперечно свідчать про одержання обвинуваченим ОСОБА_9 неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Таким чином, суд критично відноситься до не визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, та розцінює це як обраний спосіб захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки покази обвинуваченого спростовуються вищенаведеними по справі доказами, а саме, показами свідків та іншими письмовими доказами, які були досліджені судом та узгоджуються між собою.

За таких обставин, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави у зв`язку з цим не знаходить підстав для його виправдання.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину який відповідно до ст.12 КК України віднесено до не тяжких, дані про його особу, зокрема те, що він працює, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра.

При призначенні покарання, суд також враховує досудову доповідь Чернівецького районного сектору №4 філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області відповідно до якої, ризик вчинення повторно ОСОБА_9 кримінального правопорушення оцінюється як середній. Виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі може становити низьку небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб) (т.3 а.п.89-91).

Обставин, які б обтяжували та пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом не встановлено.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи, яка його скоїла, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в межах санкції статті кримінального закону, за яким визнав його винуватим. При цьому вважає, що саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з розписки від 20.11.2023 року (т.2 а.с.122) ОСОБА_9 при обранні запобіжного заходу тримання під вартою, визначеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.11.2023 року як альтернативу визначено заставу у розмірі 120780 грн., і яка була внесена згідно квитанції (т.2 а.с.123) ОСОБА_32 та у відповідності до вимог ч.11 ст. 182 КПК України підлягає поверненню заставодавцю.

Питання речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373,374, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 5500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 93500 (дев`яносто три тисячі п`ятсот) гривень.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 до вступу вироку в закону силу залишити обрану застава. Заставу в розмірі 120780 грн. повернути заставодавцю ОСОБА_33 після набрання вироку законної сили.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2024 року на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0356, площею 0,1906 га та на житловий будинок, загальною площею 40,0 м. кв. за адресою: АДРЕСА_2 скасувати.

Речові докази: грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) доларів США наступними грошовими купюрами в кількості: 5 (п`ять) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США: КВ73549079І, НВ46488789І, КК93285091А, КВ47942564С, НК08034051D - повернути ОСОБА_11 ; мобільний телефон «Apple iPhone 13» - повернути ОСОБА_9 ; три записники із рукописними записами - повернути ОСОБА_9 ; грошові кошти в сумі 3000 гривень та 100 доларів США - повернути ОСОБА_9 .

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-ти діб з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому негайно.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців ОСОБА_1