Справа № 714/22/18
У Х В А Л А

Іменем України

"21" травня 2025 р. м.Герца

Суддя Герцаївського районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 від імені якого діє адвокат ОСОБА_4 про скасування заборони відчуження майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 від імені якого діє адвокат ОСОБА_4 звернувся до Герцаївського районного суду Чернівецької області з заявою про скасування заборони відчуження майна в обґрунтування якого посилається на наступне.

Постановою СВ УБОЗ УМВСУ в Чернівецькій області б/н від 02.03.2010 року про заборону відчуження майна було накладено обтяження на земельну ділянку яка належить на праві власності заявнику ОСОБА_3 , площею 0,1006 га, кадастровий номер :01:002:0799, яка розташована на території сільської ради с.Остриця Герцаївського району, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 348743088 від 02.10.2023 року.

У відповідь на адвокатський запит, Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області надало відповідь за вх. №23/О-25, чим інформував, що в проваджені слідчого відділу УБОЗ УМВС України в Чернівецькій області перебувала справа № Б-090022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.3 ст.28, ч.2 ст. 364, ч. 2 ст.366 КК України.

Під час проведення досудового розслідування по даній кримінальній справі слідчим СВ УБОЗ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_8 було накладено арешт на ряд земельних ділянок, в тому числі і на земельну ділянку ОСОБА_3 , оскільки Державний акт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0799 був складений та виданий на підставі документів, в яких містились завідомо неправдива інформація (підроблених документів).

Досудове розслідування у вказаній кримінальній справі закінчено та 31 березня 2010 року матеріали зазначеної кримінальної справи в порядку ст.232 КПК України 1960 року з обвинувальним вироком за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, направлено на розгляд до Новоселицького районного суду Чернівецької області.

Саме в рамках кримінальної справи № Б-090022 слідчим СВ УБОЗ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_8 , 02.03.2010 року було винесено постанову, бн, про заборону відчуження майна, яка була зареєстрована 04.03.2010 року за № 9588438 Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою, якою було накладено обтяження на земельну ділянку, площею 0,1006 га кадастровий номер :01:002:0799, яка розташована на території сільської ради с. Остриця Герцаївського району.

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області 24.06.2011 року засуджено ОСОБА_5 за ст.190 ч.4, 364 ч.1, 366 ч.1, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, ОСОБА_7 за ст.364 ч.1, 366 ч.1, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.2 ст.368 КК України, ОСОБА_6 за ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 22.09.2011 року дії ОСОБА_5 перекваліфіковано на ч.3 ст.28, ч.1 ст.364-1 КК України, за ст.190 ч.4, 366 ч.1, ст.28 ч. 3, ч.2 ст.366 КК України провадження закрито за ст. 6 п.2 КПК України, дії ОСОБА_7 перекваліфіковано на ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.3 ст.28, ч.1 ст.364, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366, ч.2 ст.368 КК України, дії ОСОБА_6 перекваліфіковано на ч.3 ст.28, ч.1 ст.364, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України. В результаті виконання ухвали суду, внесені відомості з ЄРДР стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 за ст. 28 ч.3, ст. 364 ч.2, ст. 3 366 ч.2 КК України за №0000756.

Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22.02.2018 року, за результатом розгляду обвинувального акту по к/п 0000756 від 08.12.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч.2, 3 ст. 27, ч.1 ст. 366 КК України, було звільнено їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно них закрито.

Враховуючи, що кримінальне провадження, в рамках якого накладався арешт на земельну ділянку, площею 0,1006 га кадастровий номер :01:002:0799, яка розташована на території сільської ради с. Остриця Герцаївського району, закрито, судом під час постановлення судового рішення не було вирішено питання щодо скасування накладеної заборони на вказане майно, яке належить на праві власності заявнику.

Заявник просить суд скасувати арешт накладеного постановою про заборону на відчуження майна старшого слідчого в ОВС відділу розслідувань ОВС та злочинів, учинених ОГ СУ УМВС України в Чернівецькій області, полковником поліції ОСОБА_9 , бн, від 02.03.2010 року на земельну ділянку, площею 0,1006 га кадастровий номер :01:002:0799, яка розташована на території сільської ради с. Остриця Герцаївського району, власником якої є ОСОБА_3 , шляхом скасування заборони відчуження, розпорядження та користування вказаною земельною.

Представник заявника від імені заявника подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглядати без їх участі.

Неявка сторін у відповідності до вимог ст. 174 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали заяви про скасування заборони на відчуження майна, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, ОСОБА_3 не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, а як власник майна чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення його з-під арешту.

Кримінальна справа з обвинувальним актом на розгляд суду кримінальної юрисдикції надійшла не надходила. Відтак суд кримінальної юрисдикції не має правових підстав розпочинати судове провадження для вирішення лише цивільного позову, до того ж заявленого не до обвинуваченого чи осіб, які несуть відповідальність за його дії, а до ГУ НП та ГУ ДФС.

Відповідно до ст.126 КПК України 1960 року арешт майна міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладений на майно арешт може бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, або у разі закриття кримінальної справи відповідно до ст. 214 КПК України 1960 року. Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом в порядку, передбаченому статтями 248, 282 КПК України 1960 року, або при постановленні вироку, відповідно до ст. 324 КПК України 1960 року.

Згідно з п. 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виникають з цивільних правовідносин та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 р. у справі №727/2878/19.

При цьому, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №727/2878/19 зроблено висновок, відповідно до якого спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Нормою статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

З огляду на викладене, враховуючи, що вимоги КПК України не передбачають скасування арешту майна після винесення постанови слідчим про закриття кримінального провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст.ст.3, 7, 24 КПК України вправі розглянути по суті клопотання про скасування арешту майна, оскільки арешт майна у даному випадку, у разі закриття кримінального є неправомірним обмеженням права особи користуватися належним їй майном.

Враховуючи на те, що необхідність арешту майна відпала суд вважає за можливе скасувати арешт накладений на земельну ділянку та повернути його користувачу. Таке рішення буде відповідати ч.1 ст.41 Конституції України, якою визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За таких обставин суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.110, 174, 369-372 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_3 про скасування заборони відчуження майна задовольнити.

Скасувати заборону відчуження на земельну ділянку, яка належить на праві власності заявнику ОСОБА_3 , площею 0,1006 га, кадастровий номер :01:002:0799, яка розташована на території сільської ради с.Остриця Герцаївського району, яке було накладено Постановою СВ УБОЗ УМВСУ в Чернівецькій області бн від 02.03.2010 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1