Справа № 932/1915/25
Провадження № 1-кп/932/235/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Дніпра

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000169 від 11.02.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, неодружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , 2015 року народження, офіційно не працевлаштований, мешкає та зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)25 березня 2025 року вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська за ч.4 ст.185КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст.75КК України звільнений з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185КК України,

ВСТАНОВИВ:

В період дії воєнного стану, введеного на території України з 24.02.2022 року:

ОСОБА_4 - 27.01.2025, близько о 17:00 год. знаходився біля магазину «Аврора» за адресою: м. Дніпро, просп. Науки, буд.76, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, а саме майна з приміщення магазину «Аврора» за вищевказаною адресою.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , 27.01.2025, о 17:09 год. зайшов у приміщення магазину «Аврора» за адресою: м. Дніпро, просп. Науки, буд. 76, де діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету злочинної наживи та незаконного збагачення, будучи достовірно обізнаним, що на всій території України діє воєнний стан, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може перешкодити йому вчинити злочин, шляхом вільного доступу з торгівельного стенду біля каси, таємно в умовах воєнного стану викрав стартові пакети «Київстар START SIM 4G» вартістю 299 грн. за одиницю товару, у кількості 15 шт., загальною вартістю 4 485 грн.

Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення злочину, та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Вигідна покупка» майнову шкоду на суму 4 485 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що він дійсно - 27.01.2025 року близько о 17:00 год. знаходився біля магазину «Аврора» за адресою: м. Дніпро, просп. Науки, буд. 76, де у нього, в період воєнного стану, виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме майна з приміщення магазину «Аврора». Реалізуючи свій умисел, 27.01.2025, о 17:09 год. він зайшов у приміщення магазину «Аврора» за адресою: м. Дніпро, просп. Науки, буд. 76, де діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету злочинної наживи та незаконного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може перешкодити йому вчинити злочин, шляхом вільного доступу з торгівельного стенду біля каси, таємно викрав стартові пакети «Київстар START SIM 4G» вартістю 299 грн. за одиницю товару, у кількості 15 шт.. Після чого, він, утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення злочину, та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Свою провину обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю, погодившись із усіма обставинами скоєного кримінального правопорушення та обсягом спричиненої шкоди, щиро покаявся, зазначив про відсутність намірів в подальшому вчиняти подібне, надав суду відомості про повне відшкодування завданої ним матеріальної шкоди та письмові підтвердження його вибачення перед представником потерпілої сторони. Просив призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Представник потерпілого ОСОБА_6 , будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву в якій просив розглянути кримінальне провадження без його особистої участі, із своїми правами, передбаченими статтями 56-57 КПК України ознайомлений, надавати покази у судовому засіданні не забажав. Вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Цивільний позов не заявляв. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мав і не заперечував проти призначення обвинуваченому покарання не пов`язане із позбавленням волі із застосуванням ст.75КК України.

Суд заслухавши думку учасників судового провадження, щодо можливості за відсутності потерпілого, з`ясувати всі обставини кримінального провадження, вирішив про проведення подальшого судового розгляду без особистої участі належно повідомленого представника потерпілого.

Крім позиції представника потерпілого, усі наявні, в судовому засіданні, учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а тому судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349КПК України. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4 ст.185КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67КК України, суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, за яким обвинувачений визнав себе винуватим, його наслідки та відношення обвинуваченого до них, відсутність матеріальних та моральних вимог з боку потерпілої сторони, дані про особу винуватого, який вважається особою раніше судимою, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався; має місце мешкання та місце реєстрації; за сімейним станом - неодружений; має на утриманні малолітнього сина; осіб похилого віку на утриманні немає; перебуває на обліку у лікаря нарколога з опіоїдною залежністю, з 16.05.2025 року, знаходиться на замісній підтримувальній терапії; до того ж за станом здоров`я, має діагноз, за яким перебуває на обліку у лікаря інфекціоніста в місцевому закладі охорони здоров`я; офіційно не працевлаштований; матеріальну шкоду потерпілій стороні - відшкодував у повному обсязі та вибачився за скоєне, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ст.66КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, а також при призначенні йому покарання визнає, як пом`якшувальну обставину відсутність буд-яких претензій до нього з боку потерпілого.

Згідно ст.67КК України, обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Судом приймається до відома досудова доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого за висновком якої рівень ризику вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінується як середній, де орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.50КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

При визначенні застосування необхідного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом, також, взято до уваги правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року, де зазначено, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

На підставі вище викладеного, додержуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.4 ст.185КК України, приходячи при цьому до переконання, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення, призведе до позитивних змін в його особистості, а також створить у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що відвирне підвищений ступінь суспільної небезпечності його особи та у сукупності утворить бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

За наявності приведених вище кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_4 , який, на переконання суду, окрім визнання своєї винуватості щиро шкодує про вчинене, про що й свідчать наведені вище пом`якшуючи обставини, які супроводжуються його поведінкою в період досудового слідства і судового розгляду по відношенню до скоєного та завданої шкоди, яку ОСОБА_4 , відшкодував у повному обсязі, суд вважає необхідним призначити йому зазначене раніше покарання у виді позбавленням волі із застосуванням правил ст.69КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.185КК України, яке буде достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч.4 ст.70КК України якщо після постановлення вироку в справі встановлено, що засуджений винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку покарання призначається за правилами частини першої третьої цієї статті.

Відповідно до висновку, якій містить Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, щодо застосування положень ч.4 ст.70КК України, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

Оскільки правопорушення вчинено ОСОБА_4 27 січня 2025 року, тобто до постановлення вироку Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 березня 2025 року, суд вважає необхідним остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі за правилами ч.1 та ч.4 ст.70КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 березня 2025 року.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на принцип пропорційності, коли призначене особі покарання вважалося непропорційним втручанням держави у права людини. Прикладом може слугувати рішення у справі «Швидка проти України».

Дотримання принципу пропорційності, є дотриманням стандартів прав людини, передбачених ЄСПЛ у вирішенні питань покарання, та дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа №5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим, який під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, має на меті привчити його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування

З урахуванням наведеного, ретельно вивчивши інформацію про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , вік та стан його здоров`я, наявність на утриманні малолітньої дитини, його поведінку в період судового провадження, наслідки вчиненого, визнання вини та щирого каяття щодо скоєного, повного та добровільного відшкодування шкоди і критичного ставлення до спричиненого, наміру уникати в подальшому повторення подібного та й інших кримінальних правопорушень, враховуючи примирення із потерпілим та наполягання останнього на призначенні обвинуваченому покарання не пов`язаного із позбавленням волі в сукупності з іншим дає суду підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, а тому суд приходить до висновку про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , положень ст.75КК України, звільнивши останнього від відбування остаточного покарання з випробуванням, з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст.76КК України, оскільки вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбування покарання, а застосування вказаних вище положень призведе до позитивних змін в його особистості і створить у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

На думку суду іспитовий строк тривалістю три роки належним чином забезпечить здійснення контролю та виконання покладених на обвинуваченогоОСОБА_4 обов`язків та інші умови випробування.

Цивільний позов та документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експерта за рахунок держави, у кримінальному провадженні - відсутні.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - не застосовано, прокурор до постановлення вироку, щодо обрання будь-якого запобіжного заходу, з клопотанням до суду - не звертався, та, на час постановлення вироку, у суду не має підстав для його застосування.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.366-368, 371, 374, 376, 395КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 - визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4ст.70КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 березня 2025 року, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки та з покладенням на нього відповідно до ст.76КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженого.

Речові докази:

- оптичний диск DVD-R з відеоматеріалами з технічних засобів для відеофіксації, стосовно обставин подій, що мали місце 27.01.2025 року у період часу з 17 год. 09 хв. по 17 год. 10 хв., які зафіксували обставини кримінального правопорушення, що мало місце у приміщенні магазину «Аврора» за адресою: м. Дніпро, просп. Науки, буд. 76 - після набрання вироком законної сили - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

- спец-пакет ICR 0059928 із стартовим пакетом «Київстар» STAR SIM 4G з номером телефону НОМЕР_1 , який відповідно до квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження, який зберігається в камері схову речових доказів (номер книги обліку 12 від 01.01.2023 року, порядковий номер 615), після набрання вироком законної сили - повернути представнику ТОВ «Вигідна покупка».

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченим та прокурором копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1