ЄУН 398/2581/17
Провадження №1-кп/389/166/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року колегія суддів Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002045 від 06 листопада 2018 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Костромка Апостолівського району Дніпропетровської області, гр. України, зі слів маючого дитину, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України такого, що немає судимості, депутатом будь-якого рівня рад та особою з інвалідністю не являється, обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.162, п.4 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_6 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 125, ч.1 ст.115, ч.1 ст.126 КК України, а саме:

-умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю, і не спричинили тілесних ушкоджень;

-вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині,

-умисне легке тілесне ушкодження, вчинених за наступних обставин.

05.11.2018 близько 21.00 год. ОСОБА_6 знаходився у житловому будинку домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 . Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_6 та його співмешканкою ОСОБА_8 на ґрунті ревнощів виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 раптово виник умисел на умисне завдання ОСОБА_8 удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 наніс один удар правою ногою в область тулубу ОСОБА_8 , таким чином вчинивши насильницькі дії, які завдали ОСОБА_8 фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень.

Крім того, 06.11.2018 близько 15.10 год. ОСОБА_6 знаходився в квартирі АДРЕСА_4 . Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_6 та його співмешканкою ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 раптово виник умисел на умисне завдання ОСОБА_8 ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 обома ногами та руками наніс не менше 4 ударів в область тулубу та обличчя ОСОБА_8 , таким чином вчинивши насильницькі дії, які завдали ОСОБА_8 фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень.

Крім того, 12.11.2018 близько 00.20 год. ОСОБА_6 знаходився в квартирі АДРЕСА_4 . Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_6 та його співмешканкою ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 раптово виник умисел на умисне завдання ОСОБА_8 ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 обома руками наніс не менше трьох ударів в область тулубу та обличчя ОСОБА_8 , таким чином вчинивши насильницькі дії, які завдали ОСОБА_8 фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 скоїв умисні завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 КК України.

Крім того, 12.11.2018 приблизно о 02.57 год. ОСОБА_9 знаходився за місцем проживання у житловому будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_3 , де спільно з ОСОБА_8 вживав алкогольні напої. В цей час до вказаного будинку зайшов співмешканець ОСОБА_8 . ОСОБА_6 , який мав при собі предмет, пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме пластиковий кабель довжиною 53 см, зроблений під биту, якого на порозі будинку зустрів ОСОБА_9 .

Побачивши ОСОБА_9 , у ОСОБА_6 , який достеменно знав, що в будинку перебуває його співмешканка ОСОБА_8 , на ґрунті ревнощів раптово виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 , тобто умисне протиправне заподіяння його смерті.

Перебуваючи у коридорі житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, тримаючи у руках вищевказаний кабель, зроблений під биту, діючи з особливою жорстокістю, наніс ним не менше 10 ударів в область голови, яка є життєво важливим органом, шиї, тулубу та верхніх кінцівок ОСОБА_9 . Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 зайшов в кімнату будинку, де сів на ліжко, куди за ним зайшов ОСОБА_6 .

Знаходячись у кімнаті будинку та розуміючи, що ОСОБА_9 не чинить будь-якого опору та не в змозі цього робити в силу отриманих раніше тілесних ушкоджень та стану алкогольного сп`яніння, перебуваючи в положенні стоячи над ліжком, ОСОБА_6 наніс вищевказаною битою ще не менше 7 ударів ОСОБА_9 в область голови, шиї, тулубу та верхніх кінцівок. Після нанесення вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 доставлено до палати інтенсивної терапії Знам`янської міської лікарні ім. А.В.Лисенка, де 12.11.2018 о 05.35 год. настала його смерть.

Своїми умисним та протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми голови, грудної клітини, підоболонкового крововиливу (субарахноїдальний крововилив), забою головного мозку, численних переломів ребер зліва, розриву легень з розвитком двобічного гемопневмотораксу, підшкірної емфіземи грудної клітини, шиї та голови, чисельних крововиливів, саден голови, грудної клітки, кінцівок, забійної рани голови, крововиливів в м`які тканини та м`язи грудної клітки в місцях переломів ребер, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №126 від 13.12.2018, по тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя під час утворення.

Смерть ОСОБА_9 настала в результаті отриманих тілесних ушкоджень та стала наслідком тупої поєднаної травми голови, грудної клітки з підоболонковими крововиливами (САК), забою головного мозку, чисельних переломів ребер зліва, розриву легень з розвитком двобічного гемопневмотораксу, підшкірної емфіземи грудної клітки, шиї та голови. Безпосередня причина смерті - травматичний та геморагічний шок, гостра легенево-серцева недостатність.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 скоїв умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, 12.11.2018 близько 03.10 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у житловому будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_3 . Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_6 та його співмешканкою ОСОБА_8 на ґрунті ревнощів виникла сварка, під час якої у ОСОБА_6 раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 , знаходячись у кімнаті вищевказаного будинку, пластиковим кабелем довжиною 53 см, зробленим під биту, наніс ОСОБА_8 не менше дев`яти ударів в область голови, тулубу та нижніх кінцівок, спричинивши таким чином останній тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, закритої травми правого голеностопу, суглобу, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №132 від 22.12.2018, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 скоїв умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Таким чином, ОСОБА_6 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в скоєнних кримінальних правопорушеннях не визнав в повному обсязі. Пояснив, що дійсно з ОСОБА_8 співмешкали до 27.10.2018 року. Приїхавши додому після роботи не застав ОСОБА_8 там, бо вона була у ОСОБА_9 . Того дня, він був на роботі, кінець зміни о 20.00 годині. Потім його покликали ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і повідомили, що в с. Суботцях побили ОСОБА_8 , і щоб він її забрав. Проте, хто саме повідомив ОСОБА_10 про побиття ОСОБА_8 і хто побив останню, йому не відомо. 11.11.2018 року, десь о 21.30 він зустрівся з товаришем ОСОБА_12 , з яким вирішили випити чаю. Приблизно о 22 годині йому зателефонувала ОСОБА_8 . Потім він та ОСОБА_13 вийшли на вулицю, там він зустрів ОСОБА_9 , з яким і пошов додому останнього. Двері їм відчинила ОСОБА_14 , у неї щось було з ногою, вона її тянула, але крові на ній не бачив. Крім того, зазначив, що працівник поліції ОСОБА_15 повідомив не правду, оскільки тоді останній сказав, що вони, тобто ОСОБА_9 і ОСОБА_8 його дістали. ОСОБА_16 взяв дубінку і вдарив ОСОБА_9 по шиї, але він встав між ними, за що також отримав удар, а потім нічого не пам"ятав.

Також додав, що справу сфальсифіковано, обвинувачення надумане, ОСОБА_8 підговорили, щоб вона на нього заявляла до поліції. Ніхто не перевіряв його місце перебування. Він нікого не бив і не вбивав, просить повністю виправдати.

Незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 , його вина в скоєнні превопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.1 ст. 126, ч. 1 ст. 125 КК України підтверджена досліженими в суді доказами.

Допитана потерпіла ОСОБА_17 показала, що загиблий ОСОБА_9 був її батьком, ОСОБА_8 знає як куму батька, а ОСОБА_6 особисто не знає, лише знає, як односельчанина. 12.11.2018 перебувала в с.Суботці в гостях, приблизно з 19 або 20 години до 03 або 04 години ночі. Проїжджаючи повз будинок батька - ОСОБА_9 , побачила там машину швидкої допомоги. Зайшовши до будинку побачила лікарів та ОСОБА_8 . Батько стояв на ногах, був у свідомості, але був дуже побитий. Їй відомо, що батько - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 того дня випивали алкогольні напої, потім пришов ОСОБА_6 і почав сваритися з ОСОБА_8 . Зі слів батька їй відомо, що їх побив ОСОБА_6 . Факт побиття також підтвердила і ОСОБА_8 . Потім батька працівники швидкої допомоги забрали до лікарні, після проведеного обстеження, а саме через хвилин 15-20 батько помер. Бачила як працівники поліції привезли до лікарні і ОСОБА_6 . Крім того, повідомила, що їй відомо, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 часто були конфлікти, тому та тікала від останнього до її батька ОСОБА_9 .

ОСОБА_8 допитана як потерпіла так і як свідок, зазначила, що ОСОБА_6 був її співмешканцем (відносини з яким на момент її допиту не підтримувала). Потерпілий ОСОБА_9 був її кумом. Точної дати не пам`ятає, однак це був 2018 рік здається зимою, була вдома сама, оскільки, ОСОБА_6 був на роботі, тому вирішила піти в гості до свого кума ОСОБА_9 , який проживав по АДРЕСА_3 . Там вона і ОСОБА_9 відпочивали, вживали алкогольні напої, випивши приблизно 200 грам горілки. За весь час її перебування у гостях, ОСОБА_6 їй не телефонував. Згодом хтось постукав і ОСОБА_9 пішов відчинити двері. Почувши крики вийшла до коридору і побачила як ОСОБА_6 наносить ОСОБА_9 удари битою, яка була в неї вдома. Бачила приблизно 2-3 удари. Після побаченого почала кричати, але ОСОБА_6 почав бити і її. Потім вона побігла в спальню і сховалась під ліжко і викликала поліцію. Весь цей час чула удари та крики, що саме кричав ОСОБА_6 не пам"ятає. Після ударів у ОСОБА_9 була роздута шия та голова, потім викликали швидку допомогу, працівники, якої забрали останнього до лікарні, а ОСОБА_6 забрали працівники поліції. ЇЇ працівники швидкої не забирали до лікарні, наступного дня вона сама звернулася до лікарні за отриманням медичної допомоги, на ногу наклали гіпс, голову їй не зашивали, наклали пов`язку і вона лікувалась приблизно місяць вдома.

Крім того доповнила, що ОСОБА_6 прийшовши до будинку ОСОБА_9 постукав, а останній відкрив двері. В коридирі почалася бійка, яка тривала недовго. Також і те, що рідні ОСОБА_9 приїхали, коли в будинку перебували працівники швидкої допомоги, та які разом з ОСОБА_9 поїхали до лікарні, а вона пішла додому.

Також повідомила, що під час перебування ОСОБА_6 у СІЗО останній неодноразово з нею зв`язувався та надсилав повідомлення з проханням прийти до суду та дати неправдиві свідчення про його невинуватість, на які остання не відповідала. Натомість тиску на неї від працівників поліції та інших правоохоронних органів під час досудового розслідування та судового розгляду не було.

Допитаний як свідок ОСОБА_18 , який є працівником поліції, повідомив суду, що дати та часу точно не пам`ятає але це була осінь 2018 року, від жительки АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 надійшло повідомлення про те, що її співмешканець ОСОБА_6 вчиняє домашнє насильство. Приїхавши на місце виклику ОСОБА_8 звернулася до них з письмовою заявою. Там він з напарником пробули десь хвилин 40, а ОСОБА_6 пішов з квартири. Приблизно через годину знову прийшло повідомлення від ОСОБА_8 , що ОСОБА_6 вчиняє насильство. Коли прибули на місце ОСОБА_8 відмовилась від пояснень, а ОСОБА_6 залишив місце проживання. Потім знову через тривалий проміжок часу надійшло повідомлення, що громадянин ОСОБА_6 побив заявницю, тобто ОСОБА_8 та ще когось. Приїхавши за адресою АДРЕСА_3 , зупинилися біля двору, в будинку горіло світло. На клик, з будинку ніхто не вийшов, тому вони зайшли до будинку та побачили ОСОБА_6 , який стояв у кімнаті, в руці в нього була палиця, в іншій кімнаті був потерпілий, не пам`ятає чи були явні на ньому тілесні ушкодження, та ОСОБА_8 , в якої на голові була шишка. Потерпілий ОСОБА_9 спочатку не мав наміру писати заяву до поліції про притягнення ОСОБА_6 до відповідальності, але все ж таки написав заяву. Пам`ятає, що потерпілому ОСОБА_9 було важко дихати, тому викликали швидку допомогу. ОСОБА_6 також повезли до лікарні для огляду.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 повідомив суду, що в 2018 році в кінці осені був у добовому наряді разом з ОСОБА_18 . Від жительки АДРЕСА_5 ОСОБА_8 надійшло повідомлення про те, що її співмешканець ОСОБА_6 вчиняє домашнє насильство. Приїхавши на місце виклику ОСОБА_8 звернулася до них з письмовою заявою. Там він з напарником пробули десь хвилин 40, а ОСОБА_6 пішов з квартири. Приблизно через годину знову прийшло повідомлення від ОСОБА_8 , що ОСОБА_6 вчиняє насильство, однак коли прибули на місце ОСОБА_8 відмовилась від пояснень, а ОСОБА_6 залишив місце проживання. Потім знову через тривалий проміжок часу надійшло повідомлення, що громадянин ОСОБА_6 побив заявницю, тобто ОСОБА_8 та ще когось. Приїхавши за адресою АДРЕСА_3 , зупинилися біля двору, в будинку горіло світло. На клик, з будинку ніхто не вийшов, тому вони зайшли до будинку та побачили, ОСОБА_6 , у якого запитали, що трапилося. ОСОБА_6 відповів, що прийшов по дружину ОСОБА_8 . Зайшовши до іншої кімнати свідок побачив потерпілих - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який сидів на ліжку та був у свідомості і повідомив, що його побив ОСОБА_6 . Чи говорила щось тоді ОСОБА_8 вже не пам`ятає. На підлозі та на ліжку була кров. Потім вони викликали швидку допомогу, потерпілий почав втрачати свідомість, і у нього почала опухати шия і він не міг вже розмовляти та стогнав. Також доповнив, що у ОСОБА_9 була розбита голова. По приїзду працівники швидкої допомоги перев`язали голову та забрали до лікарні, де була ОСОБА_8 не пам`ятає. Потім вони забрали ОСОБА_6 і поїхали до відділу поліції, по дорозі заїхали в лікарню на приймальне відділення, де останнього оглянули. Отримали довідку, що ОСОБА_6 немає тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 не забирали, бо від неї на місці відібрали заяву.

Допитана в якості свідка ОСОБА_19 надала суду покази, відповідно до яких, вона є медичним працівником швидкої допомоги. Пам`ятає виклик, який був вночі, приблизно після 2 години ночі в с.Суботці, з приводу побиття когось. Приїхавши за адресою, побачили потерпілого ОСОБА_9 та ще одну жінку. ОСОБА_9 розповів, що до нього прийшла ця жінка, а за нею її чоловік і побив обох. Також додала, що коли приїхали на місце, то там вже були працівники поліції. У потерпілого ОСОБА_9 був набряк гортані і опухло обличчя. ОСОБА_8 підтвердила слова ОСОБА_9 , що їх побили. Потерпілий весь час був у свідомості, потім прийшла донька останнього, і вони поїхали до приймального відділення.

Допитана в якості свідка ОСОБА_20 повідомила суду, що працює в центрі екстреної медичної допомоги та число саме не пам`ятає, це було давно, був виклик з приводу побиття, вночі, вони поїхали на виклик. Прибувши за адресою, де на той час вже були працівники поліції, в будинку побачили чоловіка і жінку невисокого зросту. Чоловік сидів на стільці з опухлою шиєю, казав, що йому дуже важко дихати, в нього була підшкірна емфізема. Жінка повідомила, що їх побив її чоловік. Потім приїхала донька потерпілого і вони разом поїхали до лікарні. До карети швидкої допомоги потерпілий йшов сам.

Допитана в якості свідка ОСОБА_21 , яка викликана за клопотанням обвинуваченого, повідомила суду, що знає ОСОБА_6 бо разом працювали на підприємстві. На запитання обвинуваченого відповіла, що інколи також працювала і ТОВ «Агродар», бачила його коли була «на сутках» чи було то 11.11.2018 року не пам`ятає через сплив часу. Також їй відомо, але зі слів ОСОБА_8 , що її та ОСОБА_9 . ОСОБА_6 застав, коли ті були вдвох і він побив їх.

Допитий в якості свідка ОСОБА_13 , який також викликаний за клопотанням обвинуваченого, показав суду, що знає ОСОБА_6 . В той день десь о 21.30-22.00 годині в центрі села Суботці, зустрів ОСОБА_6 , він був тверезим, окрім цигарок той при собі нічого не мав. Потім вони піднялися до квартири, в якій перебували десь хвилин 20. ОСОБА_22 вдома не було. Також доповнив, що йому відомо, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проживала разом як сім`я, а ОСОБА_8 і ОСОБА_9 доводилися один одному кумами.

Допитана в якості свідка ОСОБА_23 , яка викликана за клопотанням обвинуваченого, повідомила суду, що ОСОБА_6 її рідний син, а ОСОБА_8 знає, оскільки її син та остання проживали разом деякий час. Також повідомила інформацію, яка їй відома зі слів ОСОБА_8 , що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 побили працівники поліції.

Крім показів потерпілої та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена дослідженими письмовими матеріалами кримінального провадження:

- витягом з ЄРДР № кримінального провадження 0002045, в якому зазначено, що надійшли заяви про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень. Зазначено правові кваліфікації- ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 162 та п.4 ч.2 ст. 115 КК України. (т. 8 а.с.191-195);

- рапортом, з якого вбачається, що 05.11.2018 року отримано заяву та зареєстровано ЄО №9247, як тілесні ушкодження. Дана заява надійшла від ОСОБА_8 про те, що її чоловік ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження (т.8 а.с.196);

-рапортом, з якого вбачається, що 12.11.2018 року отримано заяву та зареєстровано ЄО № 9421, як тілесні ушкодження. Дана заява надійшла від ОСОБА_8 про те, що її чоловік ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження (т.8 а.с.199);

-рапортом, з якого вбачається, що 12.11.2018 року отримано заяву та зареєстровано ЄО №9426, як тяжкі тілесні ушкодження. Дана заява надійшла від чергової медичної сестри Знам"янської міської лікарні Жабокрицької про те, що до лікарні доставлено гр. ОСОБА_9 з діагнозом ЗЧМТ, струс головногомозку, закрита травма грудної клітини, пневматорокс (під питанням), який помер в приймальному відділенні. (т.8 а.с.218);

-протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення від 05.11.2018, в якому йдеться про обставини події, що мали місце 05.11.2018 року о 21.00 год за адресою АДРЕСА_3 , чоловік - ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження, зокрема синці на обличчі ОСОБА_8 (т.8 а.с. 197);

-протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення від 08.11.2018, в якому йдеться про обставини події, а саме про те, що 06.11.2018 року о 15.20 год. ОСОБА_6 завдав тілесних ушкоджень (побив руками та ногами) своїй співмешканці ОСОБА_8 (т.8 а.с. 198);

-протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення від 12.11.2018, в якому йдеться про обставини події, а саме про те, що 12.11.2018 року о 00.20 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 у вигляді синців та ссаден на обличчі та тулобі (т.8 а.с. 200);

-протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення від 12.11.2018, в якому йдеться про обставини події, що мали місце 12.11.2018 року о 03.00 год, за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 завдав ушкоджень своїй співмешканці ОСОБА_8 , яка на той час перебувала у гостях у ОСОБА_9 , а саме вдарив палицею по голові (т.8 а.с. 201);

-довідкою приймального відділення КЗ «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» від 12.11.2018, в якій зазначено, що ОСОБА_8 доставлено до приймального відділення 12.11.2018 року о 15.00 год; діагноз закрита травма грудної клітини. Закрита травма правого с/стоп. суглобу. Закритий перелом ІХ ребра зліва (т.8 а.с. 202-204);

-висновком експерта №132 при проведенні судово-медичної експертизи, встановлено, що результатом якого є те, що у ОСОБА_8 мались тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки закритої травми правого г/ступ. суглобу, закритого перелому IX ребра зліва, які утворились від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, могли утворитися в строк та при обставинах, вказаних в установчій частині ухвали, та за тяжкістю в сукупності відносяться до категорії легких. Діагноз закритого перелому IX ребра зліва при оцінці тяжкості не враховувався, як такий, що не підтверджений даними об?єктивного обстеження. Індивідуальні ознаки травмуючих предметів в пошкодженнях не описані. Враховуючи, що в медичній документації не має конкретних описів тілесних ушкоджень з вказівкою точної локалізації, форми, кольору і т.д., судити про кількість травматичних впливів не представляється можливим. Враховуючи розташування, форму, характер тілесних ушкоджень на тілі утворення їх при падінні з висоти власного росту виключається (т.8 а.с. 205-206);

-протоколом прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 12.11.2018, в якому йдеться про обставини події, що мали місце 12.11.2018 року о 03.00 год, а саме про те, що до нього ( ОСОБА_9 ) додому прийшов його знайомий ОСОБА_6 , який з невідомих причин почав бити палицею в область голови, шиї та тулуба, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді саден та синців. (т.8 а.с. 219);

-довідкою приймального відділення КЗ «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» №357 від 12.11.2018, в якій йдеться про те, що ОСОБА_9 дійсно було доставлено до приймального відділення бригадою швидкої допомоги 12.11.2018 року о 04.35 год та якого в подальшому госпіталізовано з діагнозом: струс головного мозку, перелом кісток носа, травма грудної клітини, пневоторакс (т.8 а.с. 220);

-протоколом огляду місця події від 12.11.2018 та фототаблицею до нього, під час проведення якого встановлено, що об"єктом огляду була територія домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , а також і те, що було вилучено сорочку білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, фрагмент тканини зі слідами речовини бурого кольору, змив та контрольний змив зі слідами речовини бурого кольору, пластиковий кабель довжиною 53 см, зробленого під биту, слід пальця руки, слід долоні руки (т.8 а.с. 221-228); Також зазначено, що під час проведення даної дії у присутніх заяв та клопотань не надійшло.

-лікарським свідоцтвом про смерть №2926 від 14.11.2018 ОСОБА_9 , яким підтверджено факт смерті ОСОБА_9 12.11.2018 року, причиною смерті зазначено: тупа, поєднана травма голови, грудної клітини (т.8 а.с. 229);

-протоколом огляду трупу ОСОБА_9 від 14.11.2018, проведеного в приміщенні моргу Знам`янської міської лікарні ім.А.В.Лисенка, під час якого зокрема визначено загальний вигляд трупа;

-проведено детальний огляд, а саме те, що маються тілесні ушкодження на обличчі у вигляді гематом та саден на голові, а також при огляді тулубу виявлено садна та синці;

-вилучено сорочку зі слідами речовини бурого кольору, гумові капці чорного кольору, футболку сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, штани чорного кольору (т.8 а.с. 240-249);

-висновком експерта №126 від 13.12.2018, проведеного за результатами судово медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , в якому висновком є те, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 та даних медичної документації (медична карта стаціонарного хворого №4876), у померлого мались тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми голови, грудної клітки: підоболонкові крововиливи (САК), забої головного мозку, численні переломи ребер зліва, розриви легень з розвитком двобічного гемопневмотораксу, підшкірна емфізема грудної клітки, шиї та голови, численні крововиливи, садна, голови, грудної клітки, кінцівок, забійна рала голови, крововиливи в м?які тканини та м?язи грудної клітки в місцях переломів ребер, які утворитися від дії тупих твердих предметів, в один час, прижиттєво, та не менш 17 ти травматичних впливів, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних з установчій частині ухвали, за тяжкістю в сукупності відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення; Враховуючи форму, характер, розміри тілесних ушкоджень вони могли утворитися від дії тупих предметів подовженої форми з гладкою, округлою поверхнею, якою могла бути біта, як вказано в ухвалі. Враховуючи локалізацію та розташування тілесних ушкоджень на тілі, взаєморозташування нападаючого та потерпілого під час утворення тілесних ушкоджень змінювалось. Враховуючи характер, локалізацію взаєморозташування тілесних ушкоджень на тілі, утворення їх при падінні з висоти власного зросту виключається. Смерть ОСОБА_9 настала в палаті інтенсивної терапії Знам?янської міської лікарні 12.11.18р. з 05.35 год., та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв?язку з отриманими тілесними ушкодженнями, та стала наслідком тупої поєднаної травми голови, грудної кліки з підоболонковими крововиливами (САК), забоєм головного мозку, численними переломами ребер зліва, розривами легень з розвитком двобічного гемопневмогораксу, підшкірною емфіземою грудної клітки, шиї та голови. Безпосередня причина смерті травматичний та геморагічний шок, гостра легенево-серцева недостатність. Враховуючи характер тілесних ушкоджень не виключається, що після отримання тілесних ушкоджень потерпілий деякий час міг здійснювати активні дії, на протязі декількох хвилин (час розвитку двобічного гемо пневмотораксу та підшкірної емфіземи). При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 захворювань, які б могли призвели до смерті не виявлено.При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт в кількості 3.17 (сотих) г/дм 3, що відносно живих осіб належить до тяжкого ступеню алкогольного сп`яніння при якому можливе настання смерті. (т.8 а.с.230-233);

-висновком експерта №803 від 28.12.2018 року, в якому йдеться про те, що: -кров трупа ОСОБА_9 належить до групи АВ за ізосерологічною системою АВО. Крім того організму потерпілого властивий антиген Н в якості супутнього;

-кров ОСОБА_6 належить до групи ОаВ за ізосерологічною системою АВО;

На марлевому тампоні-змиві (об?єкт 1), фрагменті тканини (об?єкт 2), сорочці білого кольору (об?єкти 3 - 8) знайдено кров людини;

при визначенні групової належності в об?єкті 2 виявлено антигени А і Н. Таким чином, кров в даному об?єкті може походити від однієї особи (осіб) групи АВ з супутнім антигеном Н або від декількох осіб, організмам, яких притаманні антигени А і Н, тобто груп А та Оав, і може належати потерпілому ОСОБА_9 . Можливість домішки крові підозрюваного ОСОБА_6 в даному об?єкті не виключається.;

-при визначенні групової належності в об?єктах 1,3 4 7 8 виявлено антигени В і Н. Кров в даних об?єктах може походити або від однієї особи (осіб) групи Ва з супутнім антигеном Н або від декількох осіб, організмам яких притаманні антигени В і Н, тобто груп Ва та ОаВ. Таким чином, кров в даних об?єктах не може належати потерпілому ОСОБА_9 . Можливість домішки крові підозрюваного ОСОБА_6 в даних об?єктах не виключається;

- при визначенні групової належності в об? ОСОБА_24 в даних об?єктах може походити або від однієї особи (осіб) групи АВ з супутнім антигеном Н або від декількох осіб, організмам, яких притаманні антигени А, В і Н, тобто групи АВ, А, Ва та Оа?. Таким чином, кров в даних об?єктах не може належати одному потерпілому ОСОБА_9 і одному підозрюваному ОСОБА_6 , але при цьому можливість домішки їх крові не виключається.

-при визначенні групової належності в об?єкті 5 виявлено антигени В і Н, відносно антигена А (його присутності або відсутності) висловитись неможливо в зв?язку з неусувним впливом предмето-носія даного об?єкта на діагностичну сироватку а. Таким чином, не отримано результатів, які дозволили б висловитися конкретно про групу крові особи, від якої ця кров може походити.

-висновком експерта №801 від 04.12.2018 при проведенні судово-медичної експертизи зразка рідкої крові трупа ОСОБА_9 , від 04.12.2018, визначено, що кров трупа ОСОБА_9 належить до групи Ав за ізосерологічною системою АВ0 (т.9 а.с.141-142);

Висновком експерта №804 від 20.12.2018, оформленого за результатами судово-медичної експертизи, вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_9 належить до групи Ав з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0;

кров ОСОБА_6 належить до групи 0а за ізосерологічною системою АВ0;

-на футболці (об?єкт 1), на сорочці (об?єкти 4,13,30), на гумовому капці (об?єкт 111), вилучених при огляді трупу ОСОБА_9 знайдено кров людини. При визначенні групової належності в цих об?єктах виявлено антигени А і Н, що свідчить про походження крові або від однієї особи групи А з супутнім антигеном Н, або від декількох осіб, організмам яких притаманні ці антигени, тобто груп А та ОаВ. Таким чином, кров у вказаних об?єктах може походити від потерпілого ОСОБА_9 , при цьому можливість домішки крові підозрюваного ОСОБА_6 не виключається;

-в пошукових вирізах з сорочки (об`єкти 2,3,5-12, 14-29,31-61) та з штанів (об`єкти 62-109), в змиві з капця (об`єкт 110) кров не знайдено (т.9 а.с.150-152)

-висновком експерта №412 від 04.12.2018, оформленого за результатами проведення судової дактилоскопічної експертизи, вбачається, що слід пальця руки найбільшими розмірами по вісях 26х35 мм на відрізку прозорої стрічки розмірами 51х67 мм та слід долоні руки найбільшими розмірами по вісях 25х31 мм на вдрізку прозорої стрічки розмірами 51х53 мм, вилучених 12.11.2018 в ході проведення огляду місця події домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , придатні для ідентифікації по ним особи (осіб) (т.9 а.с.160-163);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12.11.2018, проведенного за адресою АДРЕСА_2 , за участю свідка ОСОБА_8 із застосуванням відеозйомки, остання детально розповіла про обставини скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення 12.11.2018 року у помешканні ОСОБА_9 (т.9 а.с.172-176);

-висновком експерта доданим до висновку експерта №126 від 22.12.2018 року, з якого вбачається, що експерт ознайомившись з протоколом проведення слідчого експерименту від 12.11.2018р. за участю свідка ОСОБА_8 , та протоколу її допиту від 12.11.18р., зазначив, що тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 , згідно даних висновку експерта №126 від 13.12.18р., могли виникнути при обставинах на які вказала свідок під час проведення слідчого експеримент (т.9 а.с.183-185);

-протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 21.01.2019 року, з якого вбачається, що в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії отримано інформацію, яка свідчить про причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення (т.9 а.с. 191-195);

-протоколом огляду предмету від 24.01.2019 року, в якому йдеться про те, що слідчий Знам"янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_25 провів огляд предмету під час проведення якого виявлено DVD-R диск №169 із записом слідчої дії відносно ОСОБА_26 (т.9 а.с. 99);

-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.11.2018, оформленого стосовно ОСОБА_6 , та з якого вбачається, останній 12.11.2018 о 04.30 год. перебував у стані алкогольного сп`яніння - 1,82%промілле (т.9 а.с. 220);

-висновком експерта №122 від 26.11.2018, оформленого за наслідками проведення судово-медичного дослідження (обстеження) ОСОБА_6 , в якому йдеться про те, що при судово-медичному обстеженні та даних медичної документації (записів лікарів травматолога, отоларинголога, окуліста на окремих аркушах) у ОСОБА_6 , мались тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів в з`єднувально-тканинних оболонках обох очей, припухлості м`яких тканин та синця в ділянці носу, струсу головного мозку, перелому кісток носу, забою тазу, які утворились в строк та при обставинах, вказаних в установчій частині ухвали та за тяжкістю в сукупності відносяться до катгорії легких. Діагноз: струс головного мозку, перелом кісток носу, забій тазу, при оцінці тяжкості не враховувались, як такі, що не підтверджені даними об`єктивного дослідження. Індивідуальні ознаки травмуючих предметів в пошкодженнях не описані. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень на тілі потерпілого, найбільш вірогідне взаємне розташування нападаючого та потерпілого під час утворення тілесних ушкоджень обличчям до обличчя, чи близьке до такого. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень на тілі утворення їх при падінні з висоти власного росту маловірогідно (т.9 а.с. 227-258);

-висновком експерта №802 від 04.12.2018 з якого вбачається, що кров ОСОБА_6 належить до групи 0аВ за ізосерологічною системою АВ0 (т.9 а.с. 75-76);

-висновком експерта №805 від 28.12.2018, в якому йдеться про те, що на куртці ОСОБА_6 (об`єкти 1-146) сліди крові не знайдено (т.9 а.с. 77-78).

-протоколом огляду предмету від 13.12.2018, проведенного слідчим Знам"янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_25 , тобто оглянуто СD-диск з аудіо записами повідомлень, що надійшли на лінію «102» ГУНП в Кіровоградській області в кількості 4 аудіо-записів, які надійшли від ОСОБА_8 . В ході огляду виявлено, що аудіо записи мають свої номери №№9334, 9421.1, 9421.2, 9423, які відповідають номерам ЖЕО Знам`янського ВП ГУНП В Кіровоградській області. Під час прослуховування запису №9334 встановлено, що ОСОБА_8 08.11.2018 викликала наряд поліції по факту спричинення їй тілесних ушкоджень її співмешканцем ОСОБА_6 . Під час прослуховування запису №9421.1, встановлено, що ОСОБА_8 12.11.2018 викликала наряд поліції по факту спричинення їй тілесних ушкоджень її співмешканцем ОСОБА_6 . Під час прослуховування запису запису під №9421.2 ОСОБА_8 12.11.2018 викликала наряд поліції з приводу того, що як тільки поліцейські поїхали, то знову повернувся ОСОБА_6 та вчинив сварку. Під час прослуховування запису №9423 було встновлено, що 12.11.2018 року ОСОБА_8 викликала наряд поліції за адресою: АДРЕСА_3 та повідомила, що їх вбивають (т.9 а.с. 23).

-копією картки-виклику швидкої допомоги, який здійснений за повідомленням ОСОБА_8 12.11.2018 за адресою АДРЕСА_3 (т.9 а.с35-37);

-постановою про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 08.01.2019 року, якою матеріали №4155 за повідомленням ОСОБА_8 , зареєстровані до ЖЕО Знам"янського ВП ГУНП в Кіровоградській області за №9332 від 08.11.2018 року; матеріали №4074 за повідомленням ОСОБА_8 , зареєстровані до ЖЕО Знам"янського ВП ГУНП в Кіровоградській області за №9260 від 06.11.2018 року; матеріали №4110 за повідомленням ОСОБА_9 , зареєстровані до ЖЕО Знам"янського ВП ГУНП в Кіровоградській області за №9246 від 05.11.2018 року- приєднано до кримінального провадження №0002045 як речові докази (т.9 а.с.83);

-матеріалами ЖЕО № 9332 від 08.11.2018, №9260 від 06.11.2018, №9216 від 05.11.2018 (т.9 а.с. 86-109);

-висновком судово-психіатричного експерта №85 від 12.03.2019, з якого вбачається, ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушення не страждав і даний час психічними захворюваннями не страждає, не знаходиться в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України. У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_6 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує. Досліджуваний ОСОБА_6 , в момент вчинення протиправних дій не знаходився в емоційно-напруженому стані, і не знаходився в стані фізіологічного аффекту. Досліджуваний ОСОБА_6 міг контролювати поведінку, дії під час інкримінованого правопорушення. Індивідуально- психологічні особливості досліджуваного ОСОБА_6 , дозволяли вільно реагувати на події, передбачати можливі наслідки власних дій (т.9 а.с.120-123).

- довідкою КЗ «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» №03/2369 від 15.11.2018, з якої вбачається, що ОСОБА_6 на обліку лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.9 а.с.124).

Колегія суддів, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов до наступного висновку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні кримінальних правопорушень ознаками ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, за ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю, і не спричинили тілесних доведеною та його дії вірно кваліфікаваними.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_6 про те, що він не причетний до скоєння злочинів, а справу відносно нього повністю сфальсифіковано. Зокрема, протягом тривалого розгляду справи судом задовольнялися усі клопотання ОСОБА_6 з приводу порушень з боку працівників поліції. Судом вичерпані усі можливі засоби для перевірки доводів обвинуваченого, в результаті чого не здобуто доказів на підтвердження показань ОСОБА_6 . Більше того, досліджені судом докази покази потерпілої, свідків, висновки експертиз та протоколи слідчих дій співвідносяться між собою, підтверджують один одного. Покази потерпілої ОСОБА_8 , свідків з числа працівників поліції та швидкої допомоги логічні, послідовні, підтверджують, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 наносив саме ОСОБА_6 . Сам потерпілий ОСОБА_9 деякий час був живий, самостійно пояснював свідкам, що удари йому наносив ОСОБА_6 . Більше того, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує, що пішов до помешкання Магаля забирати ОСОБА_8 , що узяв із собою предмет, пристосований для нанесення ударів. Доводи обвинуваченого та його захисника, що цей предмет необхідно виключити з числі доказів, оскільки фактично це не бита, а його називали битою, а також, що цей предмет вилучений з порушеннями закону, судом ретельно перевірені та не знайшли свого підтвердження. Судом не виявлено будь-яких порушень при вилученні, огляду речового доказу. Крім того, фактично удари ОСОБА_6 наносились предметом, спеціально пристосованим для цього, з наближенням сходства саме до бити, тобто спортивного інвентаря для відбивання м`яча, що пояснює вживання териміну «бита» в матеріалах справи та показах свідків і не є підставою для визнання цього предмету неналежним доказом.

Обвинуваченому роз`яснено вимоги ст. 49 КК України, зокрема щодо можливості заявлення клопотання про закриття провадження за обвинуваченням за ч.1 ст. 125, ч. 126 КК України. Проте, обвинувачений ОСОБА_6 вкотре заявив про не визнання своєї вини у скоєнні кримінальних правопорушень, зокрема передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 162 КК України, як наслідок про відсутність бажання заявляти відповідне клопотання.

За загальними правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. (ч.2 ст. 4 КК України).

Крім того, колегія суддів зазначає, що положеннями ст. 49 КК України визначені строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, установивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

На підставах, передбачених ст. 49 КК України, особа також може бути звільнена судом від покарання (ч. 5 ст. 74 КК України), зокрема у випадку, коли особа заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Отже, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК (у редакції Закону України від 15 листопада 2011 року № 4025-VI), яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, ці кримінально карані дії були віднесені до злочинів невеликої тяжкості, а згідно із чинною ст. 12 КК (у редакції Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIІІ), який набрав чинності 01 липня 2020 року, є проступком.

Кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України обвинуваченими ОСОБА_6 вчинено 05.11.2018, 06.11.2018, 12.11.2018 року. З дня їх вчинення та до дня набрання вироком законної сили минуло більше трьох років.

Тому, враховуючи думку сторони захисту та сторони обвинувачення, відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 49, а також ч. 5 ст. 74 КК України за ч.1 ст.126 КК України ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання і за ч.1 ст.126 КК України.

Також ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України. Відповідно до ст. 12 КК (у редакції Закону України від 15 листопада 2011 року № 4025-VI), яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, ці кримінально карані дії були віднесені до злочинів невеликої тяжкості, а згідно із чинною ст. 12 КК (у редакції Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIІІ), який набрав чинності 01 липня 2020 року, є проступком.

Кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України обвинуваченими ОСОБА_6 вчинено 12.11.2018 року. З дня його вчинення та до дня набрання вироком законної сили минуло більше трьох років.

Тому, враховуючи думку сторони захисту та сторони обвинувачення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, а також ч. 5 ст. 74 КК України за ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання і за ч.1 ст.125 КК України.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні незаконного проникнення до житла особи (порушення недорторканості житла) за наступних обставин.

12.11.2018 близько 02.55 год. ОСОБА_6 знаходився поряд із домоволодінням, розташованим за адресою АДРЕСА_3 . Перебуваючи у вказаному місці у ОСОБА_6 раптово виник умисел на незаконне проникнення до житла особи (порушення недоторканності житла), а саме на проникнення до належного ОСОБА_9 житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 . Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 без будь-якого дозволу ОСОБА_9 або інших осіб, усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла, всупереч волі законного володільця, шляхом відчинення вхідних дверей проник до вищевказаного будинку ОСОБА_9 , який ним володіє на законних підставах. Пробувши у вказаному житловому будинку близько 30 хвилин, вчинивши умисне вбивство ОСОБА_9 та спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження, ОСОБА_6 залишив вказане домоволодіння.

Орган досудового слідства вважає, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 скоїв незаконне проникнення до житла особи (порушення недоторканності житла), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України.

Однак, аналізуючи представлені суду докази і даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого за інкримінованим кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Недоторканість житла особи є принципом, визнаним світовою спільнотою.

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла… Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання відбувається згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Виходячи з цих міжнародно-правових актів, Україна закріпила принцип недоторканості житла і поваги до особистого і сімейного життя людини у національному законодавстві, розширивши цей принцип вимогою щодо недоторканості й іншого володіння особи.

Відповідно до статті 30 Конституції України передбачено, що кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна, чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Ці конституційні норми, що охороняють права і свободи людини, знайшли закріплення в Кримінальному процесуальному кодексі України як засади кримінального судочинства (статті 7, 13 КПК), за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, частиною першою статті 233 КПК передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Так, згідно з частиною другою статті 233 КПК України, під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться в постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. До іншого володіння особи належать транспортні засоби, земельні ділянки, гаражі, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого чи іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Виходячи з принципу недоторканості житла та іншого володіння особи та з огляду на визначення поняття іншого володіння особи, наданого в частині другій статті 233 КПК, під ним розуміються предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливими або ускладнюють проникнення до них. При цьому зазначення про законне чи незаконне володіння як житлом, так і «іншим володінням» особи вказує на будь-які підстави набуття особою фактичного права володіння цим майном (права мати річ), яке може бути як пов`язаним, так і не пов`язаним з юридичною фіксацією цього факту (отриманням права на річ).

Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР за ч.1 ст. 162 КК України є лише заява ОСОБА_17 , в якій остання просить притягнути до відповідальності ОСОБА_6 , який 12.11.2028 року приблизно о 03.00 год незаконно проник до житла її батька ОСОБА_9 , а саме до будинку під номером АДРЕСА_3 та застосував насильство (нанесення тілесних ушкоджень) стосовно її батька - ОСОБА_9 , що підтверджується протоколом прийняття заяви ОСОБА_17 про вчинення кримінального правопорушення від 18.12.2018.

Проте, колегією не встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 незаконно проник до будинку під номером АДРЕСА_3 , яке за життя належало потерпілому ОСОБА_9 , оскільки з показів потерпілої, яка одночасно має статус і свідка, ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_6 прийшов увечорі до будинку ОСОБА_9 , постукав і ОСОБА_27 пішов відкривати йому двері. Попри не визнання своєї вини, ОСОБА_6 також зазначив, що не проникав до будинку незаконно, коли прийшов до ОСОБА_9 то двері йому відкрили добровільно.

Будь-яких належних та допустимих доказів з приводу незаконного проникнення до домоволодіння ОСОБА_9 розташованого за адресою: АДРЕСА_3 в пізній час без дозволу володільця і без законних підстав, стороною обвинувачання не надано, а судом не здобуто.

Отже, дослідивши та проаналізувавши в сукупності надані докази, у тому числі показання обвинуваченого, пояснення потерпілої, яка є одночасно і свідком, покази свідків, а також письмові докази у кримінальному провадженні, досліджені безпосередньо в судовому засіданні, які суд вважає логічними, послідовними та такими, що відтворюють події вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, перевіривши їх на предмет належності та допустимості, суд, ґрунтуючись на засадах справедливості та неупередженості, дійшов висновку про недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

З огляду на викладене, суд вважає невинуватим обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим та його слід виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Також в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 зазначено, що він скоїв вбивство Магаля з особливою жорстокістю, в з`язку з чим його дії були кваліфіковані за п.4 ч.1 ст. 115 КК України.

Надані стороною обвинувачення вищезазначені докази безпосередньо досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та достатніми з огляду на положення чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого

Згідно зі статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України вбачається, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45) випливає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Верховний Суд, ухвалюючи свої постанови, неодноразово роз`яснював, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом».

Дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причиновим зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винуватий усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Згідно з ч. 2 ст. 337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Під час проведення підготовчого судового засідання, що обвинуваченому ОСОБА_6 роз`яснено положення ч. 3 ст. 31 КПК України. Як наслідок обвинувачений ОСОБА_6 заявив відповідне клопотання, а саме про розгляд справи судом присяжних, що у свою чергу і стало причиною тривалого розгляду (через неявки присяжних неможливо було сформувати склад суду). Проте, в подальшому обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання, в якому йдеться про відмову розгляду справи судом присяжних і бажання розгляду справи колегіально судом у складі трьох суддів.

Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зауважує, що розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_6 відповідно до обвинувального акта.

Разом з тим, в ході судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що сторона обвинувачення при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 дійшла неправильного висновку про кваліфікацію його дій як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме як умисне вбивство, тобто умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Такий висновок колегії суддів ґрунтується, як на фактичних обставинах, встановлених при розгляді справи, так і на приписах п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», від 07 лютого 2003 року де зазначено, що умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю (п. 4 ч. 2 ст. 115 КК (2341-14 ), якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Так, стороною обвинувачення доказів про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_9 з особливою жорстокістю не надано. Більше того, обвинувачений ОСОБА_6 вину, в пред"явленому обвинуваченні за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК УКраїни взагалі не визнає, вважаючи справу сфальсифікованою.

При цьому, суд враховує висновки судово-медичних експертиз № 126 від 13.12.2018 року, аналіз результатів, яких дає підстави вважати, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 по відношенню потерпілого ОСОБА_28 тривали недовго, вони заподіяні в короткий проміжок часу, а спосіб нанесення ушкоджень їх та характер в життєво-важливі органи шиї, тулубу та верхніх кінцівок, не свідчать про прояв обвинуваченим особливої жорстокості .

Тобто, стороною обвинувачення не надано суду доказів на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_6 , завдаючи потерпілому ОСОБА_29 , удари у життєво-важливі органи, з метою позбавити його життя, свідомо бажав не лише вбити потерпілого, а й того, щоб він відчував додаткові страждання, які не були б необхідними для настання його смерті.

З огляду на матеріали та обставини цього провадження підстав вважати поза розумним сумнівом, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив вбивство потерпілого ОСОБА_28 з особливою жорстокістю, у колегіїї суддів немає.

Отже, враховуючи викладене, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши усі доводи учасників судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України є невірною та дії обвинуваченого відповідно до вимог ч.3 ст. 337 КПК України за наслідками розгляду цієї справи необхідно перекваліфікувати на ч. 1 ст. 115 КК України.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному протиправному заподіянні смерті, тобто вбивстві потерпілого ОСОБА_28 , поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, колегія суддів виходить з обсягу пред`явленого обвинувачення та обставин досліджених судом, а також з того, що санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає більш м`яке покарання, ніж санкція п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченого обсяг обвинувачення не збільшується та право на захист обвинуваченого не порушується.

Відповідно обставини, які зазначені в обвинувальному акті щодо вчинення ОСОБА_6 умисного протиправного заподіянні смерті іншій людині (вбивство), вчинене з особливою жорстокістю, підлягають виключенню з обвинувачення.

Водночас серед питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК України, законодавець передбачив й те, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведені положення процесуального закону судом дотримано, оскільки при ухваленні цього судового рішення в частині перекваліфікації злочину з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України судом враховані правові позиції, викладені в рішеннях Верховного Суду, зокрема у постановах від 29 вересня 2022 року у справі № 393/815/18 (провадження № 51 - 728 км 22), від 06 червня 2019 року у справі № 683/2620/17 (провадження № 51-8589км18), від 18 червня 2020 року у справі № 372/1922/17 (провадження № 51- 1299 км 19) та від 15 січня 2020 року у справі № 235/7490/15-к (провадження № 51-3081 км 19).

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні покарання колегія суддів враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та розміру покарання, колегія суддів бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, а саме спосіб його вчинення, а також відсутність думки потерпілих щодо призначення покарання обвинуваченому.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 враховано дані про його особу, який за місцем характеризується негативно, зі слів має на дитину, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно із ст. 66 КК України, судом не встановлено.

До обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно з ст. 67 КК України, суд відносить, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп"яніння.

З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обираючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів, окрім ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, його суспільної небезпеки, характеру та конкретних обставин кримінального провадження, з врахуванням сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми, вини, мотиву і цілі, обстановки вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали, враховуючи спосіб вчинення злочину, шляхом нанесення в коридорі будинку обвинуваченим потерпілому ОСОБА_30 кабелем, зробленим під биту, не менше 10 ударів в область голови, яка є життєво важливим органом, шиї, тулубу та верхніх кінцівок та в кімнаті будинку ще не менше 7 ударів в область голови, шиї, тулубу та верхніх кінцівок, колегія суддів вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі у розмірі, що наближений до верхньої межі санкції цієї статті.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі у вказаному розмірі є необхідним й достатнім для його виправлення, запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому та є домірним скоєному.

Також в матеріалах провадження маються:

- клопотання захисника ОСОБА_31 про повернення обвинувального акта, яке обгрунтовано тим, що наданий час проводиться підготовче судове засідання і те, що відбулися зміни в чинному законодавстві, зокрема ч. 1 ст.125, ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 162 КК України відповідно до ч.2 ст. 12 КК України, зі змінами від 01.07.2020 року відносяться до проступків.

Підпунктом 5 пункту 4 Розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону № 2617-VIII передбачено, що обвинувальні акти… у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення (відомостей про кримінальний проступок до ЄРДР) з урахуванням вимог Глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Тому просить повернути даний обвинувальний акт прокурору для виконання вимог глави 25 КПК України.

- заперечення обвинуваченого з приводу обвинувального акта стосовно нього, суть якого зводиться до нерозуміння пред"явленого йому обвинувачення, не визнання своєї вини у пред"явленому обвинуваченні, що у свою чергу унеможливлює дачу свідчень та проведення свого захисту.

-клопотання обвинуваченого про повернення обвинувального акта суть якого зводиться до нерозуміння пред"явленого йому обвинувачення, не визнання своєї вини у пред"явленому обвинуваченні.

-клопотання про закриття кримінального провадження, суть якого також зводиться до недорозуміння пред"явленого обвинувачення, невідкриття матеріалів для ознайомлення, та відсутністю доказів його винуватості.

Ухвалою від 09.02.2021 року дані питання було вирішено.

Також мається і скарга, подана обвинуваченим на дії слідчого, суть якого зводиться до того, що після закриття досудового слідства ані йому ані захиснику не було відкрито матеріали слідства, як це передбачено вимогами ст. 290 КПК України, тому йому не відомі фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені на досудовому слідстві, тому і не розуміє суть та підстави обвинувачення, що унеможливлює реалізацію права на захист. Також вважає позицію слідства про оголошення закінчення досудового слідства, надання матеріалів для ознайомлення, обгрунтованого врученяя обвинувального акта та направлення останнього до суду є безпідставною і містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України.

Частиною 1 ст. 219 КПК передбачено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду, зокрема, з обвинувальним актом або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 3 ст. 219 КПКдосудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Зазначена норма процесуального закону також передбачає, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченомуст. 290цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею (ч. 5ст. 219 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити, зокрема, підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Отже, після завершення досудового розслідування стороні захисту надається можливість ознайомитися (зокрема, робити копії або відтворювати іншим чином) з усіма матеріалами досудового розслідування, які є в розпорядженні прокурора, слідчого, що й було здійснено стороною обвинувачення в цьому кримінальному провадженні.

За загальним правилом сторона кримінального провадження письмово підтверджує протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (ч. 9 ст. 290 КПК).

При цьому закон не визначає певної форми процесуального документа, яким би підтверджувався факт надання доступу та ознайомлення з матеріалами провадження, а лише встановлює, що цей факт повинен бути письмово підтверджений самим учасником кримінального провадження, якому надано доступ.

В матеріалах кримінального провадження мається розписка про отримання копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування, де захисник на той час ОСОБА_32 , своїм підписом засвідчив факт отримання копії обвинувального акта у кримінальному провадженні, зареєстрованому у ЄРДР за №0002045 від 06.11.2018 року в 1 примірнику, копію реєстру матеріалів досудового розслідування в 1 примірнику. Підпис ОСОБА_6 відсутній.

Доводи обвинуваченого про те, що йому не надано доступу до матеріалів, є неспроможними, і суд їх розцінює критично, оскільки органом досудового розслідування було вжито всі необхідні та можливі заходи для повідомлення ОСОБА_6 про підозру, а також про повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та вчурення обвинувального акта.

Дані заходи підтверджуюються як підписом захисника ОСОБА_33 так і долученими до матеріалів кримінального провадження CD дисків, на яких маються записи, а саме: фіксація вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру, яке проводилося слідчим ОСОБА_25 , та прокурором ОСОБА_34 , який за участю обвинуваченого та його захисника було переглянуто в судовому засіданні; та відеозапис проведення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та вручення обвинувального акта ОСОБА_6 .

Отже, колегія суддів вважає, що сторона захисту заявляючи про визнання доказів недопустимими виходить з власного тлумачення та суб`єктивного аналізу й переоцінки окремих доказів, при цьому аналіз і оцінку доказів та фактичних обставин здійснюють відокремлено від інших обставин та доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Доводи обвинуваченого про те, що справа є сфальсифікованою, а потерпіла та свідки навмисно надають неправдиві свідчення, суд визнає такими, що не заслуговують на увагу та не підтверджуються наявними у справі доказами. Колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченого про фальсифікацію доказів або схиляння потерпілої ОСОБА_8 до неправдивих свідчень є лише припущеннями, які підлягають критичній оцінці, та які не підкріплені належними та допустимими доказами.

Щодо оцінки припущень сторони захисту про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що чинним кримінальним процесуальним законом не встановлено будь-якого іншого порядку, ніж визначений у ст. 214 КПК, що має застосовуватися для розгляду і перевірки заяв про вчинення кримінального правопорушення, де визначено і повноважних суб`єктів для здійснення провадження за такими заявами, до яких суди будь-якої інстанції не належать.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 26 КПК) сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено КПК. Суди у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені до їх повноважень КПК.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_15 є працівниками поліції, які прибули за викликом на місце вчинення правопорушення. У судовому засіданні останні повідомляли виключно ті факти та обставини, очевидцями яких вони були безпосередньо, та на які колегія суддів посилається у даному рішенні.

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_35 є працівниками швидкої медичної допомоги, які також прибули на місце події за викликом. І які також, у судовому засіданні повідомляли виключно ті факти та обставини, очевидцями яких вони були безпосередньо, та на які колегія суддів посилається у даному рішенні.

Частина 7 ст. 97КПК України передбачає, що у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Отже, у колегії суддів відсутні підстави для визнання таких свідчень недопустимими доказами, оскільки через призму кримінального процесуального закону, їх показання не є показаннями з чужих слів.

Також судом було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника щодо одночасного допиту свідків - працівників поліції ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_8 , яка одночасно має і статус потерпілої, оскільки у всіх учасників провадження, зокрема обвинуваченого та його захсиника, була можливість ставити питання без обмежень.

12.11.2018 року ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 затримано

Ухвалою від 14.11.2018 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И Л А :

ОСОБА_6 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України, ч. 1 ст. 125 КК України, ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років;

- за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн. На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- за ч.1 ст. 126 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн. На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 126 КК України від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Визнати невинуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та виправдати його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишити тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 12.11.2018 (дата затримання), зарахувавши в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 12.11.2018 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, в силу ч.5 ст.72 КК України, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

-сорочку білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, фрагмент тканини зі слідами речовини бурого кольору, змів та контрольни змив зі слідами речовини бурого кольору, пластиковий кабель довжиною 53 см, зроблений під биту, слід пальця руки, слід долоні руки, вилучені 12.11.2018 в ході проведення огляду місця події території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області знищити;

-сорочку зі слідами речовини бурого кольору, гумові капці чорного кольору, футболку сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, штани чорного кольору, вилучені 14.11.2018 в ході проведення огляду трупу ОСОБА_9 в приміщенні моргу Знам`янської міської лікарні ім. А.В. Лисенка, розташованої за адресою: вул. Гагаріна, 27 м. Знам`янка Кіровоградської області, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області знищити;

-куртку чорного кольору, вилучену 12.11.2018 в ході проведення особистого огляду ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України, передану на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області повернути останньому як йому належна;

CD- диск з аудио записами повідомлень ОСОБА_8 , на лінію «102» №9334, №9421.1, №9421.2, №9423, наданими УОГАЗОР ГУНП в Кіровоградській області, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-матеріал №4155 за повідомленням ОСОБА_8 , зареєстрованого до журналу єдиного обліку (ЖЕО) Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області за №9332 від 08.11.2018; матеріал №4074 за повідомленням ОСОБА_8 , зареєстрованого до ЖЕО Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області за №9260 від 06.11.2018; матеріал №4110 за повідомленням ОСОБА_9 , зареєстрованого до ЖЕО Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області за №9246, надані начальником Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-DVD-R диск №169т із записом негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст.260 КПК України аудіо-, відео контроль особи стосовно ОСОБА_26 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3