ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/189/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000867 від 05 травня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, не працюючого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 українця, громадянина України, не депутата, не адвоката, раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23 год. 59 хв. 01 вересня 2025 р.

Одночасно визначено заставу у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

Як слідує з матеріалів провадження, слідчими СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000867 від 05.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Органом досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину за наступних обставин. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який продовжено по даний час.

Згідно ч.3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 (надалі Закон України).

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно ч.8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку липня 2025 року, точної дати та часу не встановлено, невстановлена досудовим розслідування особа, діючи умисно, спільно, за попередньою змовою групою осіб, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 організували незаконне переправлення через державний кордон України військовозобов`язаних осіб шляхом наданням порад, вказівок, наданням засобів, з корисливих мотивів.

На початку травня, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у вказаної вище групи осіб, винник злочинний намір на незаконне переправлення через державний кордон України, жителя м.Тернопіль ОСОБА_14 , з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій злочинний намір, невстановлена досудовим розслідуванням особа, в період червня-липня 2025 року, за допомогою телефонного зв`язку, надавала ОСОБА_14 інформацію та деталі щодо незаконного перетину державного кордону України поза межами пропуску, за що останній після виконання вказівок невстановленої особи та незаконного перетину кордону України повинен надати грошові кошти в розмірі 13 тисяч доларів США.

В подальшому, 01.07.2025 післяобідню пору доби до ОСОБА_14 зателефонувала невстановлена досудовим розслідуванням особа, використовуючи номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 та повідомила про те, що до останнього зателефонує особа чоловічої статті, яка здійснить його перевезення в прикордонну область України, з метою подальшого незаконного переправлення його через державний кордон України. Невстановлена досудовим розслідуванням особа повідомила про те, що ОСОБА_14 необхідно оплатити 1000 доларів США за перевезення його до державного кордону України, а решту суми оплатити після незаконного перетину державного кордону України.

До ОСОБА_14 о 9 годині 40 хвилин зателефонував, ОСОБА_10 та повідомив про те, що цього дня він прибуде в м.Тернопіль для подальшого перевезення ОСОБА_14 в прикордонну область України.

Того ж дня, о 13 годині 16 хвилин ОСОБА_15 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , прибув до м. Тернопіль, та забравши з місця проживання ОСОБА_14 направився до готелю «Торгово-офісний комплекс Gor-city», що знаходиться у с. Татарів, по вул. Незалежності №97 Ворохтянського району Івано-Франківської області.

До готелю «Торгово-офісний комплекс Gor-city» ОСОБА_10 та ОСОБА_14 прибули приблизно о 19 годині, де їх зустрів директор вказаного комплексу ОСОБА_11 та забезпечив місцем безоплатне проживання ОСОБА_14 у приміщенні кімнати №4 із 02.07.2025 по 05.07.2025.

Разом із ОСОБА_14 в кімнаті №4 перебував ОСОБА_16 , який також мав намір незаконно перетнути державний кордон України.

Перебуваючи в готелі «Торгово-офісний комплекс Gor-city» 03.07.2025 ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , ОСОБА_11 повідомив спосіб перетину кордону України, зокрема що вони за допомогою автомобілів будуть перевезені до прикордонної зони, де їх зустрінуть особи на мотоциклах та перевезуть їх до провідників, які пішою ходою, поза межами пунктів пропуску, переведуть до межі кордону між Україною та Румунією та вкажуть у якому напрямку перетнути кордон.

Надалі, 05.07.2025, близько 14 години 27 хвилин до готелю «Торгово-офісний комплекс Gor-city» прибув ОСОБА_12 на автомобілі марки «Шкода» із реєстраційним номером НОМЕР_3 , та вказав ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , збирати речі для подальшого виїзду, а також надав вказівки щодо перетину державного кордону України.

Того ж дня, приблизно о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_12 на автомобілі марки «Шкода» із реєстраційним номером НОМЕР_3 , перевіз із с.Татарів Ворохтянського району ОСОБА_14 та ОСОБА_16 до с.Ясіння Рахівського району Закарпатської області, де останніх зустрів ОСОБА_8 .

Приблизно о 18 годині 05.07.2025, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» із реєстраційним номером НОМЕР_4 , перевіз ОСОБА_14 та ОСОБА_16 до галявини, що розташована поблизу села Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, де їх очікували водії мотоциклів, зокрема ОСОБА_13 та невстановлена слідством особа.

ОСОБА_13 та невстановлена слідством особа мали перевезти ОСОБА_14 та ОСОБА_16 до провідників в гори, для подальшого незаконного перетину кордону поза межами пунктів пропуску.

Однак дані дії не були реалізовані, оскільки група осіб, які сприяли у незаконному перетині державного кордону України ОСОБА_14 та ОСОБА_16 затримана працівниками правоохоронних органів.

06.07.2025 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (фактичний час затримання 06.07.2025 о 18:40 год).

06.07.2025 в межах кримінального провадження №0000867 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 вважає дану ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді не містить належного обґрунтування наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Зазначає, що в матеріалах клопотання сторони обвинувачення, на які посилається суд, відсутні прямі докази, які б однозначно підтверджували причетність ОСОБА_8 до організації незаконного переправлення осіб через кордон, його керівну роль чи наявність корисливих мотивів.

Вказує на те, що слідчим суддею не було обґрунтовано в чому полягають ризики, передбачені ст.177 КПК України; ухвала містить лише загальні твердження про можливість переховування, впливу на свідків чи перешкоджання слідству, але не підкріплена конкретними фактами чи доказами, які б підтверджували реальність таких ризиків.

Сторона захисту стверджує, що недостатня доказова база, низький рівень суспільної небезпеки діяння, враховуючи характер обвинувачення, а також особисті обставини ОСОБА_8 (відсутність судимостей, міцні соціальні зв`язки, утримання трьох неповнолітніх дітей), застосування найбільш суворого запобіжного заходу є непропорційним і не відповідає стандартам справедливого судового розгляду.

Також на переконання апелянта, розмір застави, визначений слідчим суддею ОСОБА_8 , є непропорційним і не враховує його матеріальний стан, оскільки останній офіційно не працевлаштований і утримує трьох неповнолітніх дітей.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а у разі залишення ухвали слідчого судді в частині вже обраного запобіжного заходу в силі, просить змінити розмір застави на суму, яка є доступною для його підзахисного з урахуванням його матеріального стану, а саме не більше 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Одночасно, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повний текст ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду було складено 15 липня 2025 року і отриманий захисником 30 липня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримали подану захисником апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати оскаржувану ним ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК строк виконання процесуальних дій може бути поновлений в тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Поважними причинами є ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Такими поважними причинами може бути необізнаність заінтересованих осіб про мотиви прийнятого слідчим суддею рішення, що є підставою для поновлення строку апеляційного оскарження за відповідним клопотанням в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК.

Як вбачається з матеріалів провадження, повний текст ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 р., проголошено 11 липня 2025 р. за відсутності учасників провадження.

В матеріалах провадження відсутні відомості про ознайомлення підозрюваним ОСОБА_8 чи його захисника, у визначений на апеляційне оскарження строк, із змістом судового рішення, ухваленого 07 липня 2025 року.

За змістом апеляційної скарги захисник ознайомився з повним текстом судового рішення 30 липня 2025 р.

Апеляційна скарга подана захисником 31 липня 2025 року.

За таких обставин, колегія судді вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущено з поважних причин і тому слід його поновити.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Доводи захисника про те, що слідчий суддя не врахував відсутність доказів його винуватості у інкримінованому йому злочині, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не досліджує докази. На стадії досудового розслідування слідчий суддя може оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки на предмет допустимості.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 .

Також колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Слідчий суддя місцевого суду дійшла правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому є кримінальному провадженні; продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним злочину, особу підозрюваного, його спосіб життя, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції наведено аналіз ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, а також враховано тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим і використано стандарт доказування обґрунтованої ймовірності, згідно з яким інші більш м`які запобіжні заходи, ніж окреслені слідчим та прокурором по відношенню до обвинуваченого, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні злочинів, як одну з підстав застосування запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, перебування на його утриманні дітей, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак і не дають підстав для зміни чи скасування підозрюваному запобіжного заходу.

В супереч доводам захисника, ухвала слідчого судді не суперечить вимогам міжнародних стандартів захисту прав людини, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов правильного висновку щодо можливості визначення підозрюваному ОСОБА_8 розміру застави в сумі 90840 грн., яка достатньою мірою, у разі внесення застави, гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Більш того, розмір застави визначений в межах, передбачених п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України та є фактично наближеним до мінімального.

Як слідує з матеріалів провадження, 08 липня 2025 року ОСОБА_8 звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням за нього застави (а.п.177)

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді