ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/1443/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2025 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0001626, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 листопада 2024 року,

про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що у невстановлений досудовим розслідування час та місці між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт з приводу спільного ведення підприємницької діяльності.

Надалі, у ОСОБА_4 на ґрунті незгоди із способом ведення підприємницької діяльності ОСОБА_7 , виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Так, 14 жовтня 2024 року близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_4 зустрівся із ОСОБА_7 на території приватного підприємства, що розташоване за адресою м. Київ, вул. Лугова 1 (житловий масив «Бортничі»), де останній здійснює підприємницьку діяльність, де між ними продовжився словесний конфлікт з приводу ведення підприємницької діяльності.

Реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, вийшов з території цеху підприємства на вулицю Лугова, що у м. Києві, та йдучи позаду ОСОБА_7 , наніс останньому не менше 3 ударів кулаками рук в потиличну частину голови, тим самим завдавши фізичного болю потерпілому, після чого наніс удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, спричинивши потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у вигляді травми носа - перелому носових кісток. Від завданих ударів, потерпілий ОСОБА_7 втратив рівновагу та впав на землю.

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 знов наблизився до потерпілого, який в цей момент намагався підвестись, та заважаючи йому підвестися, продовжив наносити хаотичні удари взутою правою ногою в область тулуба та голови потерпілого ОСОБА_7 , який в цей час прикрив руками обличчя та частину тулуба.

Під час нанесення ударів, ОСОБА_4 завдав удар взутою правою ногою по правій кисті ОСОБА_7 внаслідок чого, потерпілому спричинено середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я у вигляді підголівчатого перелому 5-ї п`ясної кістки зі зміщенням уламків.

Надалі, ОСОБА_7 , піднявшись з землі попрямував до автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 та сів на місце водія. В свою чергу, ОСОБА_4 продовжуючи реалізовувати свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , підійшов до вказаного автомобіля, де перебував потерпілий, та продовжив наносити численні хаотичні удари взутими ногами в область ніг, тулуба та голови потерпілого, змінюючи їх численними ударами кулаком правої руки в область лівої частини голови потерпілого ОСОБА_7 , спричинивши останньому легке тілесне ушкодження у вигляді саден на передній поверхні лівої гомілки на фоні синця та синців від середньої третини лівої гомілки з розповсюдженням на гомілково-ступний суглоб тильну та підошвену поверхню лівої стопи до 2-5 плеснових кісток, синців на задній поверхні лівого плеча в нижній третині, на задній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, на задній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, на верхній повіці лівого ока, на передній поверхні грудної клітки зліва по середнє-ключичній лінії на рівні 8-го ребра, в лівій здухвинній ділянці.

Після отриманих тілесних ушкоджень потерпілого було доставлено до закладів охорони здоров`я.

Таким чином органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

19 травня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Слідчий посилається на те, що підставою звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_4 є необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також встановлення під час досудового розслідування наявності ризиків, передбачених п. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

Наявність вказаного ризику орган досудового розслідування обґрунтовує тим, що у разі визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у якому він підозрюється, йому може бути призначено покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років, а тому він, хоча будучи особою раніше не судимою, усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Неможливість застосування інших запобіжних заходів - особистого зобов`язання та особистої поруки обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 вчинив умисний нетяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років та зважаючи на встановлені і обґрунтовані ризики, а з огляду на відсутність в оточенні підозрюваного особи, які могли б бути поручителями.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували проти заявленого клопотання, вказували на недоведеність органом досудового розслідування причетності ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, посилалися, що підозра ґрунтується виключно на показаннях потерпілого і показаннях свідків, які не були очевидцями події, а також не підтверджується іншими доказами, зазначали, що прокурором не доведена необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту та наявності заявлених ними ризиків. Крім того зазначили, що ОСОБА_4 як учасник бойових дій потребує проходження періодичного лікування, яке заплановане найближчим часом. Також вказували, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце реєстрації та проживання, офіційно працює і займається підприємницькою діяльністю та просили відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Слідчий суддя, розглянувши подане клопотання, дослідивши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001626 від 06 листопада 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

19 травня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Як передбачено ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Системний аналіз норм законодавства свідчить про те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дослідженню підлягають чотири групи обставин:

- чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення;

- чи наявні ризики кримінального провадження;

- чи наявні обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам;

- індивідуальні обставини щодо підозрюваного, передбачені статтею 178 КПК України.

Суд враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, а тому зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, враховуючи положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виходить з того, що згідно із практикою ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Тобто, не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак мають створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки додані до клопотання слідчого та досліджені у судовому засіданні матеріали досудового розслідування містять достатні для цього етапу розслідування докази, які доводять причетність ОСОБА_4 до інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

Слідчий суддя вважає, що за обставин, викладених у клопотанні про обрання запобіжного заходу, прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у причетності ОСОБА_4 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання. Підозра ОСОБА_4 ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із кримінальним правопорушенням, а під час розгляду клопотання не виникло будь-якого іншого розумного обґрунтування участі підозрюваного у подіях, про які йдеться, ніж та, щодо якої стверджує прокурор.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Щодо ризиків кримінального провадження, прокурор зазначає про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, прокурор посилається на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочину.

Суд враховує усталену практику, що ризик переховування обвинуваченого не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого застосування покарання та під впливом можливого тягаря призначення такого покарання у майбутньому.

Відповідно до ст. 178 КПК України слідчий суддя, оцінюючи в сукупності всі обставини, враховує, що ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 3 років, має право на виїзд з України, а тому усвідомлюючи реальність можливого покарання, яке передбачене за вчинення інкримінованого йому злочину, та з урахуванням особливостей доказування у такій категорії кримінальних правопорушень, може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Також при оцінці цього ризику суд враховує мету застосовування запобіжних заходів, які мають забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та бере до уваги обставини виклику ОСОБА_4 для участі у слідчих діях, його обізнаність із необхідністю явки до слідчого на виклик, наведені ним у судовому засіданні причин неявки, які, зважаючи на завдання кримінального провадження, в цілому не можна визнати достатніми, а тому вважає, що посилання органу досудового розслідування на існування ризику переховування не є явно необґрунтованими та безпідставними.

Однак, як слідує з поданого до суду клопотання, його зміст хоча і містить посилання на недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні, водночас такі доводи не підтверджені належними та об`єктивними даними і прокурором в судовому засіданні не доведені.

Погоджуючись з наявністю ризиків в частині можливості підозрюваного ухилятися від слідства та суду, враховуючи характер повідомленої підозри, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, санкція за який передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, займається підприємницькою діяльністю, добровільно з`явився до суду, його потребу у проходженні періодичного лікування, викликану тривалою участю підозрюваного у бойових діях з метою захисту територіальної цілісності та незалежності України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_4 , про який йдеться в клопотанні слідчого, а тому, керуючись ч. 2 ст. 194 КПК України, відмовляє у його задоволенні.

Оцінивши в сукупності всі вище зазначені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного ОСОБА_4 та тяжкості повідомленої йому підозри і разом із покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, зможе забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

З урахуванням обставин цього кримінального провадження та особи підозрюваного, сама по собі можливість застосування більш жорсткого запобіжного заходу у випадку порушення підозрюваним його обов`язків, на думку слідчого суді, сприятиме запобіганню встановлених ризиків.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, суд вважає за необхідне покласти на нього додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (м. Київ та Київська обл.), без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, зміну мобільного телефону або інших засобів зв`язку; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні щодо обставин, фактів, подій тощо, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись статтями 177, 178, 179, 186, 193-197, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (м. Київ та Київська обл.), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, зміну мобільного телефону або інших засобів зв`язку;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні щодо обставин, фактів, подій тощо, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом на підозрюваного, визначити в межах строку досудового розслідування, а саме до 19 липня 2025 року включно.

Підозрюваного ОСОБА_4 письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі невиконання покладених цією ухвалою зобов`язань до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Строк дії ухвали - до 19 липня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1