КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4376/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

захисника: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0001626 від 06 листопада 2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у невстановлений досудовим розслідування час та місці між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт з приводу спільного ведення підприємницької діяльності.

У ОСОБА_7 на ґрунті незгоди із способом ведення підприємницької діяльності ОСОБА_11 , виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

14 жовтня 2024 року близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_7 зустрівся із ОСОБА_11 на території приватного підприємства, що розташоване за адресою м. Київ, вул. Лугова 1 (житловий масив «Бортничі»), де останній здійснює підприємницьку діяльність, де між ними продовжився словесний конфлікт з приводу ведення підприємницької діяльності.

Реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, вийшов з території цеху підприємства на вулицю Лугова, що у м. Києві, та йдучи позаду ОСОБА_11 , наніс останньому не менше 3 ударів кулаками рук в потиличну частину голови, тим самим завдавши фізичного болю потерпілому, після чого наніс удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, спричинивши потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у вигляді травми носа - перелому носових кісток. Від завданих ударів, потерпілий ОСОБА_11 втратив рівновагу та впав на землю.

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_7 знов наблизився до потерпілого, який в цей момент намагався підвестись, та заважаючи йому підвестися, продовжив наносити хаотичні удари взутою правою ногою в область тулуба та голови потерпілого ОСОБА_11 , який в цей час прикрив руками обличчя та частину тулуба.

Під час нанесення ударів, ОСОБА_7 завдав удар взутою правою ногою по правій кисті ОСОБА_11 внаслідок чого, потерпілому спричинено середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я у вигляді підголівчатого перелому 5-ї п`ясної кістки зі зміщенням уламків.

Після чого ОСОБА_11 , піднявшись попрямував до автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 та сів на місце водія.

ОСОБА_7 продовжуючи реалізовувати свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , підійшов до вказаного автомобіля, де перебував потерпілий, та продовжив наносити численні хаотичні удари взутими ногами в область ніг, тулуба та голови потерпілого, змінюючи їх численними ударами кулаком правої руки в область лівої частини голови потерпілого ОСОБА_11 , спричинивши останньому легке тілесне ушкодження у вигляді саден на передній поверхні лівої гомілки на фоні синця та синців від середньої третини лівої гомілки з розповсюдженням на гомілково-ступний суглоб тильну та підошвену поверхню лівої стопи до 2-5 плеснових кісток, синців на задній поверхні лівого плеча в нижній третині, на задній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, на задній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, на верхній повіці лівого ока, на передній поверхні грудної клітки зліва по середнє-ключичній лінії на рівні 8-го ребра, в лівій здухвинній ділянці.

Після отриманих тілесних ушкоджень потерпілого було доставлено до закладів охорони здоров`я.

Зазначав, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

19 травня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Підставою звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 є необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також встановлення під час досудового розслідування наявності ризиків, передбачених п. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

Наявність вказаного ризику орган досудового розслідування обґрунтовує тим, що у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у якому він підозрюється, йому може бути призначено покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років, а тому він, хоча будучи особою раніше не судимою, усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Неможливість застосування інших запобіжних заходів - особистого зобов`язання та особистої поруки обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 вчинив умисний нетяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років та зважаючи на встановлені і обґрунтовані ризики, а з огляду на відсутність в оточенні підозрюваного особи, які могли б бути поручителями.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (м. Київ та Київська обл.), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, зміну мобільного телефону або інших засобів зв`язку;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні щодо обставин, фактів, подій тощо, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом на підозрюваного, визначено в межах строку досудового розслідування, а саме до 19 липня 2025 року включно.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 28 травня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби на 60 днів, із покладенням обов`язків, а саме: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не залишати місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора чи суду в період з 23 год 00 хв. по 06 год.00 хв.; повідомляти слідчого прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, зміну мобільного телефону або інших засобів зв`язку; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що обраний більш м`який запобіжний зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_12 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0001626 від 06 листопада 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

19 травня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

ОСОБА_7 підозрюється у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що посилання на недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні, але такі доводи не підтверджені належними та об`єктивними даними і прокурором в судовому засіданні не доведені.

Погоджуючись з наявністю ризиків в частині можливості підозрюваного ухилятися від слідства та суду, враховуючи характер повідомленої підозри, що ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов висновку, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_7 , про який йдеться в клопотанні слідчого, а тому відмовив у його задоволенні.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у домашнього арешту в нічний час доби, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю підтверджується зібраною у кримінальному провадженні сукупністю доказів.

Слідчий суддя при постановленні ухвали враховував кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його особу та інші обставини, заявлені ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, присвоювання майна з метою уникнути його конфіскацію; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Слідчий суддя зазначив, що прокурор не довів обставини, передбачені п. 3 частини п. 1 ст. 194 КПК України, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, та слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання та застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваному, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме - особисте зобов`язання.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби відносно підозрюваного, колегія суддів враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для обмеження прав.

Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для обмеження прав особи і не має пріоритетної сили перед позитивними даними про особу підозрюваного.

Так, ні в самому клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні не було наведено індивідуальних та вагомих підстав для підтвердження необхідності застосування домашнього арешту в нічний час доби.

ЄСПЛ наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями).

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, прийшов до вірного висновку про доцільність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, слідчому судді належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що і було зроблено слідчим суддею, з обґрунтуванням прийнятого рішення.

Колегія суддів бере до уваги, що під час дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, органом досудового розслідування не встановлено порушення підозрюваним покладених на нього оскаржуваною ухвалою обов`язків.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано відносно ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання - без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4