ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/195/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/253/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.287 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 від 27 березня 2025 про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України, зі спливом строків давності задоволено та звільнено ОСОБА_7 , від кримінальної відповідальності за ст.287 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000529 від 09.12.2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ст.287 КК України, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Позовну заяву ОСОБА_9 - залишено без розгляду.

Згідно з ухвалою, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 04 жовтня 2019 року, будучи оформленим, як фізична особа-підприємець, та маючи у своєму користуванні, на законних підставах відповідно до п.2.2 «Правил дорожнього руху України», (далі ПДР України), передав автопоїзд, у складі сідлового тягача вантажного спеціалізованого «МАЗ 64229» р.н. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, білого кольору та напівпричепа спеціалізованого «SCHWARZMULLER HKS-2E» реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, сірого кольору, працівнику свого підприємства ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що останній не має права на керування транспортним засобом такого типу, оскільки у нього відсутнє посвідчення водія, з відкритою категорією «СЕ», яка дозволяє керувати составами транспортних засобів з тягачем категорії «С» та причепом масою понад 750 кг., категорії «Е», чим порушив вимоги п.2.9 (г) ПДР України (передання керування транспортним засобом, особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до встановленого законом порядку), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1993 року № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія і допуску громадян до керування транспортними засобами».

Окрім того, ОСОБА_7 , будучи керівником власного підприємства, після переведення ОСОБА_11 з посади тракториста на посаду водія транспортних засобів (наказ ФОП ОСОБА_7 №1 від 08.08.2019), не забезпечив проходження стажування останнього, що є порушенням п.3.4 Порядку проведення інструктажів та стажування водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом міністерства транспорту та зв`язку України №975 від 05.08.2008, а також будь-які інструктажі (вступний, первинний, перед рейсовий, періодичний, позаплановий) з ОСОБА_11 також не проводилися, що є порушенням вимог розділів «1» та «2» вказаного Порядку.

В подальшому, ОСОБА_7 , порушуючи п.31.1, 31.4 ПДР України, діючи з необережністю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на відвернення, добровільно доручив ОСОБА_11 перевезення піску вищевказаним технічно несправним транспортним засобом, який не мав права на керування таким транспортним засобом, у зв`язку з відсутністю відповідної категорії у посвідченні водія.

ОСОБА_11 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, керував технічно несправним автопоїздом у складі сідлового тягача «МАЗ-64229» р. н. НОМЕР_1 та напівпричепа «CHWARZMULLER HKS-2E» р. н. НОМЕР_2 , який не пройшов контроль та обов`язковий технічний контроль та без пасажирів з вантажем (піском загальною вагою 23655 кг.), рухався по вул. Незалежності, м. Чортків Тернопільської області, у напрямку від смт. Товсте, Заліщицького р-ну, Тернопільської області до перехрестя з вул. Шевченка, м. Чортків.

При в`їзді в м. Чортків, водій автопоїзда ОСОБА_11 , грубо порушив вимоги дорожнього знаку 3.3. «Рух вантажних автомобілів заборонено» Розділу 33. Дорожні знаки ПДР України, який забороняв йому здійснювати рух керованим автопоїздом в межах м. Чортків.

Рухаючись у вказаному напрямку, ділянкою автодороги по вул. Незалежності, із значним ухилом на спуск (величиною 6%) та наближаючись до перехрестя з вул. Шевченка, яка прилягає перпендикулярно до вул. Незалежності, водій ОСОБА_11 , не будучи достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не врахував особливості вантажу, який перевозив та стан транспортного засобу який був несправним, керування якого може загрожувати іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

При наближенні до перехрестя вулиць Незалежності-Шевченка м. Чортків, маючи намір на цьому перехресті виконати маневр повороту праворуч, тобто виїхати на вул. Шевченка, водій ОСОБА_11 , в порушення вимог. п.п. 1.10, (в частині визначення поняття «безпечна швидкість» та виконання його вимог), 12.1 ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху та у зв`язку із технічною несправністю транспортного засобу не дозволяли йому на даній ділянці автодороги постійно контролювати його рух, безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці та відповідно знизити швидкість руху керованого автопоїзда до безпечної швидкості, яка б дозволила йому безпечно виконати маневр повороту праворуч.

Як наслідок, водій ОСОБА_11 виїхавши автопоїздом на перехрестя вулиць Незалежності-Шевченка, із швидкістю біля 51 км/год., не виконав маневр повороту праворуч, а пересікши вул. Шевченка допустив виїзд керованого автопоїзда на елемент дороги, який призначений для руху пішоходів, а саме тротуар по вул. Шевченка, чим порушив вимоги п.п. 1.10, (в частині визначення поняття «тротуар», і виконання його вимог), 11.13, 12.9 (б), а також вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год.» Розділу 33. Дорожні знаки ПДР України, який встановлений на вул. Незалежності при наближенні до перехрестя з вул. Шевченка.

Після виїзду на тротуар вул. Шевченка водій ОСОБА_11 , рухаючись по ньому допустив наїзд передньою частиною сідлового тягача «МАЗ-64229» р.н. НОМЕР_1 автопоїзда на пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася по цьому тротуару в напрямку зліва-направо по ходу руху автопоїзда, і в момент наїзду саме проходила розташування заїзду до території стоянки Катедрального Собору Святих Апостолів ОСОБА_13 .

Скоївши наїзд на пішохода, водій ОСОБА_11 продовжуючи рух автопоїздом виїхав на територію стоянки Катедрального Собору, через заїзд на дану стоянку, а проїхавши їй допустив зіткнення із парканом шостої державної пожежно-рятувальної частини управління Державної служби України надзвичайних ситуацій у Тернопільській області, після зіткнення з яким виїхав на територію стоянки вказаної частини, під час руху по якій допустив зіткнення з наступними автомобілями: «AUDI-A4 1.8» р.н. НОМЕР_3 та «ОPEL ASTRA SPORTS TOURER» р.н. НОМЕР_4 , також допустив пошкодження наступних автомобілів: «MITSUBISHI-LANCER» P.R. НОМЕР_5 , «КIA-SPORTAGE P.R. НОМЕР_6 , i «RENAULT-MEGANE» р.н. НОМЕР_7 , після чого скоїв наїзд на один із будинків шостої державної пожежно-рятувальної частини, що за адресою м. Чортків, вул. Шевченка, 27, Тернопільської області, біля якого зупинився.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів, від яких настала її смерть на місці події.

Отже, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи та достовірно знаючи, що водій ОСОБА_11 не має права на керування транспортним засобом, зокрема автопоїздом у складі сідлового тягача вантажного спеціалізованого «МАЗ 64229» р.н. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, білого кольору та напівпричепа спеціалізованого «SCHWARZMULLER HKS 2Е» реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, сірого кольору, допустив його до керування вказаним технічно несправним транспортним засобом, внаслідок чого ОСОБА_11 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, скоївши наїзд на пішохода ОСОБА_12 , що спричинило її смерть.

Таким чином, ОСОБА_7 , обґрунтовано обвинувачується у допуску до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене особою відповідальною за експлуатацію транспортних засобів, що спричинило смерть особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений та його захисник подали письмове клопотання про закриття провадження за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції встановив, що з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, минуло понад п`ять років і в цій справі відсутні обставини, передбачені ч.2-3 ст.49 КК України, а тому кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 закрив, звільнивши його від кримінальної відповідальності за ст.287 КК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2025 року скасувати, а провадження направити на новий розгляд в Чортківський районний суд. Свої вимоги мотивує тим, що:

суд першої інстанції, розглядаючи клопотання про закриття провадження, не виконав свій обов`язок належним чином перевірити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, хоча визнав, що це входить до його компетенції на підготовчому засіданні. В обвинувальному акті одночасно наведені обвинувачення щодо двох осіб ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , при цьому провадження велося лише стосовно ОСОБА_7 , а щодо ОСОБА_14 було зупинене. Попри це, у тексті обвинувального акта детально описані обставини та нібито вина ОСОБА_11 , що порушує принцип презумпції невинуватості, виходить за межі предмета розгляду та фактично наперед визнає його винним без проведення судового розгляду. Такі дії суперечать вимогам статей 17, 291, 314, 337 КПК України, положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практиці ЄСПЛ;

обвинувальний акт містить суттєві внутрішні суперечності, на які суд першої інстанції не звернув уваги, так як у формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується лише одна кваліфікуюча ознака допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права керування, що спричинило смерть потерпілого. Водночас, текст обвинувального акта описує додаткові дії ОСОБА_15 : випуск у експлуатацію завідомо технічно несправного транспортного засобу, допуск до керування особи без права керування та інші грубі порушення правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух. Ці обставини вказують на наявність кількох кваліфікуючих ознак, однак при юридичній кваліфікації вони не зазначені, що суттєво пом`якшує вину обвинуваченого як у кримінальному, так і в потенційному цивільному процесі;

органами слідства грубо порушено права потерпілого, так як він не був повідомлений про закінчення розслідування, що тривало понад 5 років, та не мав можливості ознайомитися з матеріалами провадження. Суду було вказано на ці порушення, проте в ухвалі вони не були спростовані;

подані клопотання про повернення обвинувального акта прокурору залишилися без розгляду, оскільки із резолютивної частини рішення вбачається, що жодного рішення по них не прийнято;

обвинувальний акт не містить відомостей про розмір заподіяної шкоди (майнової, фізичної чи моральної), хоча закон вимагає її визначення незалежно від наявності цивільного позову, і суд погодився з цим недоліком, фактично визнавши, що шкоди не завдано, хоча потерпілий зазнав матеріальної та моральної шкоди. Відсутність встановленого розміру шкоди свідчить про порушення слідства, а суд, не повернувши обвинувальний акт прокурору для усунення цих недоліків, порушив права потерпілого на захист та унеможливив реалізацію цивільного позову.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення, а ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2025 року без змін. Свої вимоги мотивує тим, що:

місцевий суд правильно застосував п.1 ч.2 ст.284 КПК та ст.49 КК України, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно до положень ч. 1-3 ст.49 КК, суд не наділений дискреційними повноваженнями у таких випадках при настанні умов для звільнення від відповідальності він зобов`язаний закрити провадження без встановлення факту винуватості особи;

під час підготовчого засідання суд не мав права розглядати докази по суті, оскільки безумовна підстава для закриття справи (сплив строків давності) виключала необхідність оцінки доказів. Відсутність детального аналізу фактів свідчить про дотримання закону та практики Верховного Суду, зокрема справи №712/8174/23;

згідно з ч.3 ст.49 КК, звільнення від кримінальної відповідальності не залежить від визнання вини чи каяття обвинуваченого. Відповідна згода обвинуваченого на застосування давності була отримана, а його невизнання вини не є перешкодою для закриття провадження;

можливі технічні недоліки обвинувального акта не впливають на законність застосування ст.49 КК України. Залишення цивільного позову потерпілого без розгляду відповідає ч.3 ст.284 КПК, оскільки закриття кримінального провадження унеможливлює вирішення питання цивільного позову по суті;

ухвала Чортківського районного суду від 05 червня 2025 року містить мотиви та правове обґрунтування, встановлює фактичні обставини (дата вчинення злочину, сплив строку давності) та застосовані норми закону. Вона є законною, вмотивованою та повністю відповідає усталеній практиці Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

пояснення потерпілого та доводи його представника, які в судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав,

думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти доводів апеляційної скарги і просив залишити ухвалу без змін,

міркування прокурора, який вважає, що ухвала Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2025 року є правильною, так як є всі підстави для закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України,

перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Статтею 44 КК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності, з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст.49 КК України).

Порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений КПК України і таке звільнення здійснюється виключно судом.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо кримінального провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції повністю дотримався наведених вимог закону і постановив обґрунтоване, мотивоване і законне судове рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, судом правильно встановлено, що згідно обвинувального акту ОСОБА_7 04 жовтня 2019 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.287 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів (станом на день вчинення злочину належало до злочинів середньої тяжкості), а тому на час направлення обвинувального акту до суду і на день підготовчого судового засідання минув п`ятирічний строк притягнення його до кримінальної відповідальності, передбачений п.3 ч.1 ст.49 КК України.

За таких обставин, суд першої інстанції відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України був зобов`язаний закрити кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Як видно зі змісту апеляційної скарги в ній не заперечується правильність обрахунку судом першої інстанції спливу строків давності для притягнення ОСОБА_7 та наявність визначених законом підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням цих строків.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про скасування ухвали про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 через зазначення в її мотивувальній частині таких даних, які на думку апелянта дають підстави стверджувати про вчинення кримінального правопорушення також іншою особою.

Як видно зі змісту оскарженої ухвали у ній не викладено в категоричній ствердній формі фактичних обставин і висновків суду про вчинення обвинуваченим чи іншими особами кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України.

Натомість в мотивувальній частині ухвали лише констатовано, що 24.01.2025 року до Чортківського районного суду Тернопільської області поступив обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000529 від 09.12.2019 року, про його обвинувачення за ст.287 КК України. Зі змісту вказаного обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у допуску до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене особою відповідальною за експлуатацію транспортних засобів, що спричинило смерть особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України.

Далі в оскарженій ухвалі викладено наведені в обвинувальному акті відомості про зміст фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав установленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на суть пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, виклад фактичних обставин інкримінованого йому злочину очевидно повинен містити відомості про іншу особу, якій було незаконно передано право керування транспортним засобом, тому доводи апеляційної скарги про недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_7 через наявність у ньому відомостей про дії ОСОБА_11 є безпідставними.

Крім того, зі змісту резолютивної частини ухвали видно, що суд першої інстанції зробив висновки лише в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення і прийняв рішення виключно щодо заявленого ним клопотання про закриття кримінального провадження. При цьому, суд першої інстанції не досліджував докази та не надавав будь-яку правову оцінку діям ОСОБА_16 чи ОСОБА_17 , як про це стверджується в апеляційній скарзі, а викладення змісту обвинувального акту в ухвалі суду в даному випадку має правові наслідки лише для обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що вона не стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_17 , оскільки положеннями КПК не передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження щодо однієї особи має преюдиційне значення для кримінального провадження відносно інших осіб.

Дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) у цьому чи іншому кримінальному провадженні, на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст.ст. 91, 92, 277, 291 КПК, а тому наявність даних про особу в процесуальних документах, складених слідчим або прокурором не можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки в мотивувальній частині оскарженої ухвали відсутні висновки суду про визнання доведеним обвинувачення щодо ОСОБА_7 чи ОСОБА_11 , то доводи апеляційної скарги про порушення презумпції невинуватості та відповідної практики ЄСПЛ є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для повернення обвинувального акта прокурору апеляційний суд відхиляє, оскільки за наявності безумовної підстави для закриття провадження, якою є сплив давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції був зобов`язаний невідкладно розглянути по суті клопотання обвинуваченого і, встановивши визначені кримінальним законом підстави, прийняти рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності, що має наслідком закриття кримінального провадження щодо неї.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні, відповідно до ст.ст. 314, 315 КПК України, суд не вправі вирішувати питання щодо правильності встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації зазначених дій обвинуваченого, оскільки для прийняття такого рішення суд зобов`язаний дослідити докази у кримінальному провадженні, які в підготовчому судовому засіданні, відповідно до ч.4 ст. 291 КПК України, не надаються, а їх дослідження відбувається безпосередньо під час дальшого судового розгляду.

Оцінюючи аналогічні доводи представника потерпілого суд першої інстанції правильно вказав, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду, до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті кримінального провадження, перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідками підготовчого судового засідання обвинувальний акт, у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду, належить виключно до повноважень прокурора (постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №273/1053/17).

Також, апеляційний суд враховує, що доводи апеляційної скарги в цій частині не впливають на викладену в обвинувальному акті правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ст.287 КК України, і на обсяг фактичних обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_16 кримінального правопорушення, якими може обґрунтовуватися цивільних позов потерпілого.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції фактично визнав, що інкримінованим ОСОБА_16 кримінальним правопорушенням шкоди не завдано є надуманими оскільки текст оскарженої ухвали таких висновків суду не містить. Як видно з матеріалів провадження (а.к.п.26) та обставина, що про розмір завданої шкоди не зазначено в обвинувальному акті, жодним чином не перешкодила потерпілому подати цивільний позов про стягнення з обвинуваченого відшкодування моральної шкоди, що спростовує доводи апелянта про те, що не повернувши обвинувальний акт прокурору суд порушив права потерпілого та унеможливив реалізацію цивільного позову.

Рішення суду про залишення цивільного позову без розгляду в даному випадку відповідає вимогам ч.3 ст.284 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про порушення процесуальних прав потерпілого органом досудового розслідування не є підставою для скасування оскарженої ухвали, оскільки за безспірно встановлених обставин закінчення строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності продовження його кримінального переслідування буде суперечити вимогам ст.49 КК, ст.284 КПК та практиці ЄСПЛ (рішення у справах ), а призначення нового судового розгляду чи повернення обвинувального акту прокурору не відновить пропущеного строку, а призведе лише до порушення розумних строків судового розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та інших підстав для скасування вироку, на які вказує апелянт у своїй скарзі, апеляційний суд не встановив. Оскаржена ухвала повністю відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2025 року відносно ОСОБА_16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді