Справа № 496/5368/25
Провадження № 1-кс/496/1510/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження № 0000676 від 15.08.2025 року, за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна та свої вимоги мотивує тим, що 14.08.2025 до Одеського РУП №2 ГУНІ в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 14.08.2025 перебуваючи біла магазину «Точка», що за адресою: Одеська обл., Одеський р-н., с. Троїцьке, вул. Івана Роти, 86б, невстановлена особа під приводом дзвінку, шахрайським шляхом заволоділа мобільним телефоном заявника марки «IPhone 7», сірого кольору, з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , сума збитку встановлюється.

15.08.2025 до Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що 15.08.2025 перебуваючи біла магазину «Точка», що за адресою: Одеська обл., Одеський р-н., с. Яськи, вул. Центральна,37/2, невстановлена особа під приводом дзвінку, шахрайським шляхом заволоділа мобільним телефоном заявника марки «IPhone 8», червоного кольору, у чохлі чорного кольору, з номером мобільного телефону НОМЕР_2 , сума збитку встановлюється.

16.08.2025 до Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що 16.08.2025 перебуваючи біла «COFFEE STYLE», що за адресою Одеська область, місто Біляївка, вулиці Отамана Головатого, 144, невстановлена особа під приводом дзвінку, шахрайським шляхом заволоділа мобільним телефоном заявника марки «Redmi Note 12», чорного кольору, з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , сума збитку встановлюється.

18.08.2025 до Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що 18.08.2025 перебуваючи біла магазину «ТОЧКА», що за адресою Одеська область, село Градениці, вулиця Центральна, 71-А, невстановлена особа під приводом дзвінку, шахрайським шляхом заволоділа мобільним телефоном заявника марки «HUA WEl», синього кольору, з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , сума збитку встановлюється

В ході проведення обшуку від 21.08.2025 року за адресою: Одеська область, Одеський район, село Троїцьке, вулиця Івана Роти, 112, виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «IPhone 7», сірого кольору у вимкненому стані; мобільний телефон заявника марки «IPhone 8»,червоного кольору, у чохлі чорного кольору у вимкненому стані; мобільний телефон марки «Redmi Note 12», чорного кольору у вимкненому стані; мобільний телефон марки «HUAWEI», синього кольору у вимкненому стані. З метою збереження речових доказів, просить накласти арешт на вилучене майно.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, проте прохальна частина клопотання містить заяву щодо розгляду справи без їх участі.

У відповідності ч. 1 ст. 172 ЦПК України неприбуття слідчого, прокурора та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється, згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

У відповідності до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.170 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що вище вказане майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України, є речовим доказом, тому підлягає збереженню до завершення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні проведенні наступні слідчі дії, а саме проведено обшук та виявлено майно, то виходячи з положень ч.4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а саме заборону відчуження та розпорядження на майно, з метою збереження речового доказу до завершення кримінального провадження та не перешкоджання власнику майна використовувати його.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження та відчуження на майно, яке було вилучене 21.08.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , в ході обшуку, а саме:

- мобільний телефон марки «IPhone 7», сірого кольору у вимкненому стані;

- мобільний телефон заявника марки «IPhone 8»,червоного кольору, у чохлі чорного кольору у вимкненому стані;

- мобільний телефон марки «Redmi Note 12», чорного кольору у вимкненому стані;

- мобільний телефон марки «HUAWEI», синього кольору у вимкненому стані.

Негайно повернути майно власникам.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1