Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2025 року м. Рівне

Справа № 572/957/24

Провадження № 11-кп/4815/544/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000082 від 01.02.2024 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, не одруженої, із середньою спеціальною освітою, не працюючої, раніше не судимої

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано невинуватою та виправдано за пред`явленим їй обвинуваченням за відсутністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 , будучи визнаною винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, тобто за вчинення насильства в сім`ї та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, про що свідчать постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 14.09.2023 у справі №572/3274/23, від 25.10.2023 у справі № 572/3704/23, від 30.10.2023 у справі 572/4554/23, продовжуючи свої систематичні та протиправні дії, маючи умисел на заподіяння психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя своїх рідних, 30 січня 2024 року приблизно о 20 год., знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , стосовно своєї матері ОСОБА_8 , з якою перебуває у сімейних відносинах та яка проживає разом з нею в одному будинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно умисно, всупереч Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», застосувала психологічне насильство, як форму домашнього насильства, шляхом висловлювання образ у вигляді нецензурної лайки, а також дій та висловлювань, що принижують та залякують особу, та викликало у потерпілої ОСОБА_8 побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.

Про систематичність психологічного насильства зі сторони ОСОБА_7 свідчить те, що 28 липня 2023 року приблизно о 17 год. 01 хв. ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого проживання, вчинила відносно своєї матері ОСОБА_8 дії психологічного насильства, що проявились у словесних образах потерпілої.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 14 09.2023 ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн.

Окрім цього, 30 серпня 2023 року приблизно о 16 год. 20 хв. ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свою проживання, вчинила відносно своєї матері ОСОБА_8 дії психологічного насильства, шо проявились у тому, що словесно ображала потерпілу нецензурною лайкою, що є образливим для неї, чим завдала своїми діями психологічного болю.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 25.10.2023 ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАІІ та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Окрім цього, 11 жовтня 2023 року приблизно о 20 год. 50 хв. ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання, вчинила відносно своєї матері ОСОБА_8 дії психологічного насильства, що проявились у тому, що словесно ображала потерпілу нецензурною лайкою, що є образливим для неї, чим завдала своїми діями психологічного болю.

Також 13 жовтня 2023 року приблизно о 11 год. 51 хв. ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого проживання, вчинила відносно своєї матері ОСОБА_8 дії психологічного насильства, шо проявились у тому, що словесно ображала потерпілу нецензурною лайкою, шо є образливим для неї, чим завдала своїми діями психологічного болю.

Окрім цього, 14 жовтня 2023 року приблизно о 01 год. 21 хв. ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання, вчинила відносно своєї матері ОСОБА_8 дії психологічного насильства, що проявились у тому, що словесно ображала потерпілу нецензурною лайкою, що є образливим для неї, чим завдала своїми діями психологічного болю.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 30.10.2023 ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виті штрафу в сумі 340 грн.

Таким чином, умисні протиправні дії ОСОБА_7 за даним фактом кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_8 , з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

В поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог КПК України та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд не надав належної правової оцінки постановам та протоколам, згідно яких ОСОБА_7 вчинила домашнє насильство, відповідальність за яке передбачена ст. 173-2 КУпАП, за що тричі притягалась до адміністративної відповідальності. При цьому, суд не дослідив сутності вчинення домашнього насильства, його прояву, а також того факту, що незважаючи на винесені рішення, позитивних змін в поведінці особи та у її ставленні до потерпілої не відбувалось, і обвинувачена продовжувала вчиняти домашнє насильство, зокрема, 30.01.2024 року (за цим епізодом не була притягнута до адмінвідповідальності).

Вважає, що суд не дослідив усі обставини вчинення кримінального правопорушення, не взяв до уваги наявні докази, доводи сторін і необгрунтовано прийшов до висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12.05.2025 року відносно ОСОБА_7 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Повторно провести допит ОСОБА_7 , потерпілої, свідка ОСОБА_11 , дослідити відповідні докази.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Структура мотивувальної частини виправдувального вироку регламентована п.1 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Із змісту вказаної статті убачається, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. В свою чергу, оцінка доказів полягає у тому, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначених вимог, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався належним чином при розгляді даного кримінального провадження.

Як вбачається із звукозапису судового засідання та оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, допитавши обвинувачену, яка як зазначено у вироку частково визнала свою вину за ст. 126-1 КК України, з`ясувавши неоднозначність позиції потерпілої, яка відмовилась від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України, оскільки обвинувачена є її дочкою, однак висловлювала думку щодо необхідності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності, одночасно вказуючи в підготовчому провадженні про примирення із останньою, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, в тому числі і ті, які викривають обвинувачену у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, не проаналізував їх та не дав їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_12 , суд першої інстанції не надав жодної оцінки зібраним і дослідженим доказам у кримінальному провадженні за фактом домашнього насильства, події якого інкримінуються обвинуваченій ОСОБА_7 від 30 січня 2024 року, обмежившись зазначенням у вироку, що обвинувачення ґрунтується виключно на фактах домашнього насильства з боку ОСОБА_7 відносно ОСОБА_8 , які були предметом розгляду в порядку судочинства у справах про адміністративне правопорушення, інших випадків сімейного насильства з боку обвинуваченої відносно потерпілої, окрім повідомлення від 01 лютого 2024 року за фактом домашнього насильства, що мало місце 30 січня 2024 року, жодним чином не доведено.

Отже, допитавши обвинувачену, свідка, дослідивши письмові докази в судовому засіданні, суд першої інстанції не надав їм оцінки, не проаналізував їх в сукупності та взаємозв`язку і не навів відповідних мотивів у вироку щодо не підтвердження інкримінованих дій обвинуваченій, що є недопустимим. Адже у виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення і всім доказам обвинувачення в тому числі і письмовим, суд повинен дати оцінку та навести переконливі мотиви, чому не прийняв їх до уваги.

Поверхневе дослідження доказів в даному кримінальному провадженні є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, що позбавило суд першої інстанції ухвалити законне, обгрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин та виявлених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що при ухваленні виправдувального вироку, суд першої інстанції, не в повній мірі дослідив всі обставини, не дав повної та об`єктивної оцінки зібраним в справі доказам, в їх сукупності та взаємозв`язку, що перешкодило суду ухвалити законне судове рішення, відтак, з врахуванням положень ч.1 ст.412 КПК України є підставою для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Встановлені апеляційним судом допущені судом першої інстанції істотні порушення кримінального процесуального закону свідчать, що оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень (ст.24 КПК України).

Таким чином, виходячи із передбачених ст.ст.7, 9 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК України, з метою забезпечення права сторін провадження на справедливий судовий розгляд та на оскарження процесуальних рішень, дотримання принципу змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому колегія суддів не дає оцінки доводам апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності виправдання обвинуваченої за ст. 126-1 КК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути виявлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року відносно ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3