КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2012 року, а подання Білоцерківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області «Про скасування звільнення від відбування покарання» відносно ОСОБА_7 задоволено, мотивуючи тим, що засуджений умисно уникав потрапляти до поля зору офіційних державних установ: змінив місце проживання без відповідної зміни місця реєстрації, не працевлаштовувався офіційно, протягом багатьох років не поновлював втрачені оригінали документів.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2024 року скасувати, в задоволенні подання Білоцерківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області - відмовити, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 не переховувався від органів поліції та пробації, прибував за викликами до уповноважених органів, а тому відсутні підстави для задоволення подання Білоцерківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області «Про скасування звільнення від відбування покарання».

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 1 статті 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2012 року за ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки (вирок набрав законної сили 03.04.2012) та роз`яснено 25.05.2012 порядок та умови відбування покарання у виді позбавлення полі з випробуванням з іспитовим терміном та правові наслідки вчинення нового кримінального правопорушення, ухилення від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, систематичного вчинення адміністративних правопорушень.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника про звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2012 року, та задоволено подання Білоцерківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області «Про скасування звільнення від відбування покарання» відносно ОСОБА_7 .

Так, у разі невиконання засудженим хоча би одного із покладених обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють його можливості їх виконувати, є підставою для направлення засудженого до реального відбування покарання.

Водночас, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, належним чином не перевірив обставини, викладені у клопотанні захисника. Зокрема, матеріали кримінального провадження та особова справа засудженого ОСОБА_7 не містять даних про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності у період іспитового строку; крім того, відсутні об`єктивні дані на підтвердження ухилення ОСОБА_7 від з`явлення до органу пробації, так як і дані на підтвердження того, що органом пробації належним чином викликався засуджений ОСОБА_7 до органу пробації.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 14.05.2012 ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. 22.05.2012 досудове розслідування зупинено на підставі п. 206 п. 1 КПК України (в редакції 1960 року) та ОСОБА_7 оголошено у розшук.

В подальшому, провадження неодноразово відновлювалося та зупинялося. При цьому, засудженого ОСОБА_7 не викликали до відділу поліції для проведення заходів щодо виконання вироку Білоцерківського міськрайонного суду київської області від 19 березня 2012 року.

Отже, у даному випадку, уповноважений орган з питань пробації у повній мірі не дотримався порядку нагляду за виконанням засудженим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, зокрема не організував першочергові заходи з виявлення засудженого; не звернувся до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засудженого та не здійснив інші повноваження, передбачені Кодексом та Законом України «Про пробацію», спрямовані на виконання вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2012 року протягом тривалого строку - понад 10 років, і судом в повній мірі не з`ясовано чи виконував засуджений належним чином обов`язки, покладені на нього судом першої інстанції відповідно до ст. 76 КК України, як і наявність підстав, що мають наслідком застосування до нього ч. 2, 3 ст. 78 КК України, що унеможливило постановлення законного та обґрунтованого рішення, яке відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, є підставою для скасування ухвали щодо ОСОБА_7 .

З огляду на тривалість строку невиконання вироку, що покладається на державу, за відсутності належного з`ясування судом обставин, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 80 КК України, вказані порушення згідно з п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що унеможливили прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Отже, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції допущено порушення ч. 1 ст. 412 КПК України, що є підставою для скасування ухвали і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, який належить провести з урахуванням вказаних доводів, викладених в ухвалі суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: _______________ _____________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/2001/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8

Доповідач: ОСОБА_1