Справа № 307/1313/22
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарів судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представника - адвоката ОСОБА_11 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/346/23, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_13 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.04.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючий, неодружений, несудимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік;

- за ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 06 (шість) років.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 04.03.2022.

Зараховано ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення у період з 04.03.2022 по день набрання даного вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалами слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.03.2022.

Речові докази: відокремлені деталі та номерний знак від автомобіля марки «Geely» державний номерний знак НОМЕР_1 , ключ із замка запалювання, які зберігаються в кімнаті речових доказів Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області - повернуто ОСОБА_15 , як власнику; резинові тапочки (пара калош), пляшку з-під горілки, шарф чорного кольору, резинку для волосся, які зберігаються в кімнаті речових доказів Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області, - знищено; автомобіль марки «Geely»,

-3-

моделі «L5GL CK», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_15 та зберігається майданчику тимчасового утримання Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області - повернуто ОСОБА_15 , як власнику; змиви з ручки переключення швидкості, змиви з плями темно-бурого кольору, схожої на кров, змиви з резинового ущільнювача лобового скла та з ручки відкриття водійських дверей із середини, вирізку з водійського сидіння з плямою темно-бурого кольору, схожої на кров, чохол з керма автомобіля, уламок лобового скла автомобіля, на якому наявні плями бурого кольору схожі на кров, волосся із салону та лобового скла, які зберігаються в кімнаті речових доказів Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області - знищено; мобільний телефон марки «IPhone 8», ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 , повернуто останньому, як власнику; куртку, чорного кольору та темно-сині штани, які належали потерпілій ОСОБА_16 та які зберігаються в кімнаті речових доказів Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області - знищено; флеш-карту «Transcend» з відеозаписом обставин дорожньо-транспортної пригоди, ДВД-диск «Verbatim» з відеозаписом, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_7 04.03.2022 близько 01 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Geely» державний номерний знак НОМЕР_1 , грубо порушуючи вимоги пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.4, 12.9 «б» та 1.10 (в частині тлумачення поняття «безпечна швидкість») Правил дорожнього руху України, в смт Дубове Тячівського району Закарпатської області, рухаючись в напрямку с. Красна Тячівського району Закарпатської області, біля будинку № 2, проявив неуважність до дорожньої обстановки і маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, що призвело до втрати ним керованості автомобіля та наступному виїзду автомобіля на зустрічну смугу руху та ліве узбіччя по напрямку свого руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_16 , яка у цей момент рухалась у попутному з ним напрямку, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді забійної рани тім`яної ділянки голови, підшкірного крововиливу та субарахноїдального крововиливу, закритої травми грудної клітки у вигляді чисельних переломів ребер, закритої травми хребта у вигляді поперечного перелому тіла 6-го шийного хребця, закритої травми органів черевної порожнини у вигляді розриву печінки та внутрішньої черевної кровотечі (близько 1000 мл), осаднення передньої поверхні тулубу, забою лівої гомілки, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, оскільки привели до настання смерті потерпілої ОСОБА_16 . Смерть потерпілої ОСОБА_16 настала внаслідок отриманої закритої травми органів черевної порожнини у вигляді розриву паренхіми печінки, що призвело до значної внутрішньої кровотечі та розвитку гемарогічного шоку, що і стало безпосередньою причиною смерті.

Крім того, ОСОБА_7 04.03.2022 близько 01 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Geely державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись з перевищенням допустимої швидкості руху по вул. Заводській в смт Дубове Тячівського району Закарпатської області, в напрямку с. Красна Тячівського району Закарпатської області, біля будинку № 2, проявив неуважність до дорожньої обстановки і маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, що призвело до втрати ним керованості автомобіля та наступному виїзду автомобіля на зустрічну смугу руху та ліве узбіччя по напрямку свого руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_16 , яка у цей момент рухалась у попутному з ним напрямку, внаслідок чого ОСОБА_16 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці дорожньо-транспортної пригоди.

-3-

В подальшому, ОСОБА_7 достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.9 «б» та 1.10 (в частині тлумачення поняття «безпечна швидкість») Правил дорожнього руху України за наведених обставин, поставив потерпілу ОСОБА_16 в безпорадний та небезпечний для життя стан, при цьому маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно, всупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху України, з метою уникнення кримінальної відповідальності, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, через отримані нею небезпечні для її життя травми, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілій медичної допомоги та транспортування її до найближчого медичного закладу, хоча сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, завідомо залишивши потерпілу у небезпеці і після наїзду на неї втік з місця пригоди.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_12 просить вирок суду від 27.04.2023 скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що суд, ухваливши обвинувальний вирок, призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, яке хоч і не виходить за межі, встановленого санкцією, але за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості, що є також наслідком однобічності та неповноти судового слідства, оскільки не були належним чином з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу засудженого. Також сторона захисту не погоджується із призначеним судом покаранням та твердженням, що у поведінці обвинуваченого відсутнє щире каяття, оскільки кожна особа по різному переживає свій морально - психологічний стан. ОСОБА_7 кається у вчиненому і шкодує, що так сталося.

У зміненій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, погоджуючись лише з доводами апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_12 щодо суворості призначеного йому покарання, просить вироку суду від 27.04.2023 змінити та пом`якшити йому покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та на підставі ст. 70 КК України визначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просять вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити за ч. 1 ст. 135 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки, за ч. 3 ст. 286-1 КК України покарання виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років. Уважають, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких, внаслідок чого вони залишились без матері, до того ж злочин вчиненого в стані алкогольного сп`яніння. Відсутня така пом`якшуюча покарання обставина як активне сприяння у розкритті злочину, оскільки під час судового розгляду ОСОБА_7 не визнавав факт вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння та частково заперечував обставини кримінального провадження. Зазначені обвинуваченим обставини, його процесуальна позиція під час досудового розгляду, жодним чином не свідчить про його щире каяття, визнання вини та активне сприяння у розкритті злочину, а тому не можуть враховуватись при призначенні покарання.

-4-

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України, з урахуванням положень ст. 70 КК України скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 135 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік; за ч. 3 ст. 286-1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 06 (шість) років та на підставі ст. 70 КК України визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 06 (шість) років. Зазначає, що основне та додаткове покарання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1 КК України суд призначив у межах санкції, однак, при застосуванні ст. 70 КК України, безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги зміненої апеляційної скарги та заперечили проти задоволення апеляційних скарг потерпілих та прокурора, пояснення потерпілих на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення проти апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, промову прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника й підтримала апеляційну скаргу потерпілих та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга потерпілих та змінена апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_12 не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За змістом ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України при обставинах вказаних у вироку суду ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Що стосується доводів потерпілих про невідповідність призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінальних правопорушень

-5-

та особі обвинуваченого, а також доводів зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного йому покарання внаслідок його надмірної суворості, то вони є не обґрунтованими, з таких підстав.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що потерпілі та сторони захисту фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, в тому числі і матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання, як основного, так і додаткового зазначених вимог закону дотримався у повному обсязі, і підстав для скасування чи зміни вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, яке потягло за собою особу смерть потерпілої, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який молодий за віком, посередньо характеризується, раніше не судимий, та враховано обставини, які пом`якшують покарання, активне сприяння у розкритті злочинів та частикове визнання вини та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, основне та додаткове покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкцій передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України та із застосуванням положень ст. 70 КК України. При його призначенні, враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наслідки які від них настали у вигляді смерті потерпілої, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень

-6-

можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і призначив покарання в межах санкції інкримінованих кримінальних правопорушень, яке за своїм видом та розміром, слід вважати справедливим.

Колегія суддів уважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, в тому числі щодо призначеного покарання.

Відтак, доводи потерпілих про те, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, їх наслідки та особу винного, внаслідок чого призначив ОСОБА_7 покарання, яке являється несправедливим через його м`якість, з огляду на вищенаведене, є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вимог кримінального Закону не порушено.

Викладені в апеляційній скарзі потерпілих доводи про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш суворого основного та додаткового покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу винного, повно і достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у контексті наведеного не можна визнати переконливими доводи апеляційної скарги потерпілих щодо несправедливості призначеного судом ОСОБА_7 покарання через м`якість. Особливих та виняткових даних, які би беззаперечно свідчили про виключну небезпечність обвинуваченого та обумовлювали необхідність призначення саме такого розміру покарання, про яке просять потерпілі, апеляційним судом не встановлено та у апеляційній скарзі сторони обвинувачення не наведено.

Оцінюючи та відхиляючи доводи зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного йому зокрема за ч. 3 ст. 286-1 КК України покарання внаслідок його надмірної суворості, колегія суддів виходить з наступного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Як зазначалось вище, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України та врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який посередньо характеризується, несудимий, молодий за віком. Суд першої інстанції також визнав за обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема: часткове визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та встановив відсутність обставин, які обтяжують покарання.

-7-

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій відповідних статей закону України про кримінальну відповідальність і підстави для зменшення обвинуваченому строку призначеного, зокрема, основного покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України, у даному кримінальному провадженні відсутні.

Всупереч доводів зміненої апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів уважає, що розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, в тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.

Беручи до уваги дані про особу ОСОБА_7 , за наявності обставин, що пом`якшують покарання, часткове визнання вини й активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання та враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкцій статей ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керуванням транспортними засобами.

Таким чином, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів уважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено з врахуванням вимог ст. 65 КК України.

Доводи обвинуваченого про зайву суворість призначеного йому за ч. 3 ст. 286-1 КК України покарання та пов`язане з цим прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якого покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги, об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду зазначеними в оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.

Враховуючи вище викладене, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про пом`якшення призначеного йому покарання та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ним доводів, слід визнати безпідставними, оскільки такі доводи носять суто суб`єктивний характер і не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення призначеного покарання.

Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами апеляційної скарги обвинуваченого про зайву суворість призначеного йому покарання, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про не призначення судом ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування при визначення йому остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України, то вони є обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне

-8-

правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який з передбачених ч. 1 ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі кримінальні правопорушення ), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також кількість кримінальних правопорушень, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності, тощо.

Оскаржуваним вироком, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено за кожне кримінальне правопорушення відповідне покарання, в тому числі й за ч. 3 ст. 286-1 КК України ще й додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 06 (шість) років.

Однак при визначенні ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами судом не призначено.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що призвело до призначення обвинуваченому покарання з порушенням кримінального процесуального закону, які відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані щодо його особи: посередню характеристику по місцю проживання, молодий вік, відсутність судимості, обставину, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік; за ч. 3 ст. 286-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 06 (шість) років та на підставі ст. 70 КК України визначити ОСОБА_7

-9-

остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 06 (шість) років, яке, на переконання колегії суддів, буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення.

За таких обстави, відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України зазначений вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 374, 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та змінену апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.04.2023 щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 135 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік; за ч. 3 ст. 286-1 КК України - покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 06 (шість) років.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 06 (шість) років.

В решті вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.04.2023 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді