ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1275/22

Провадження № 11-кп/820/365/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000140 від 23 серпня 2022 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 , перебуває на посаді командира відділення спеціальних робіт взводу спеціальних робіт ремонтної роти, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.ч.1,2 ст.58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік призначено йому покарання у виді службового обмеження строком на 1 рік з відрахуванням в дохід держави 10 % із суми його грошового забезпечення.

На підставі ч.2 ст. 58 КК України, під час відбування цього покарання, ОСОБА_7 ухвалено не підвищувати за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховувати йому в строк вислуги років для присвоєння чергового звання.

Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

В інший частині позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Арешт на речові докази, накладений ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.09.2022 року скасовано.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме металеву трубу, продовгуватої, квадратної форми, довжиною 60 см та шириною 2 см., ззовні схожу на припін із гострим кінцем, рентгеноснімок правого гомілково-ступеневого суглобу потерпілої ОСОБА_8 , яка зберігаються у кімнаті речових доказів Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області повернуто ОСОБА_8 .

За вироком місцевого суду, ОСОБА_7 22 серпня 2022 року близько 20 години 00 хвилин в с.Томашівка Новодунаєвецької ТГ, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, неподалік автобусної зупинки, розташованої по вул. Центральна, під час словесного конфлікту з ОСОБА_8 , прийняв рішення про спричинення останній тілесних ушкоджень.

Тоді ж, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи в положенні стоячи, навпроти потерпілої, умисно наніс один удар металевою трубою, продовгуватої, прямокутної форми, яку тримав у кисті правої руки, в район лівої лобної частини голови ОСОБА_8 , внаслідок чого остання почала тікати.

Навздогнавши потерпілу біля стовпа лінії електропередач, розташованого неподалік автобусної зупинки, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, завдав ще 2 удари потерпілій ОСОБА_8 вищевказаним металевим предметом, який тримав в правій руці, в район правого гомілково ступеневого суглобу та один удар в район правого стегна.

Внаслідок своїх протипраних дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: синця в лобній області зліва та на зовнішній поверхні нижньої третини правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, синця на зовнішній поверхні нижньої третини правої гомілки в ділянці гомілково-ступеневого суглобу, закритого перелому малогомілкової кістки справа, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що привели до тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, з доповненнями, в якій просить вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2025 року скасувати і закрити кримінальне провадження, на підставі ч.1 п.3 ст.284 КПК України, передбачене ч.1 ст.122 КК України стосовно ОСОБА_7 . Під час апеляційного розгляду кримінального провадження відповідно до ч.3 ст.404 КПК України повторно дослідити: висновок експерта №136 від 23.08.2022 року, допитати свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Вважає, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим та підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням Закону України «Про кримінальну відповідальність».

Вказує, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, не доведена досудовим слідством та не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки ґрунтується на показаннях потерпілої, даних висновку судово-медичної експертизи, протоколу слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_14 . Однак, у показаннях свідків та потерпілої наявні розбіжності. Посилається на недоліки висновку експерта №136 від 23 серпня 2022 року, так як експерту було надано рентген знімок без номера.

Стверджує, що надані стороною обвинувачення докази здобуті з порушенням вимог КПК України, є сумнівними, та такими, що не доводять беззаперечний факт того, що ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, яке виразилось в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розслід здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину ОСОБА_8 .

Звертає увагу, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, по місцю проживання та по місцю проходження військової служби характеризується з позитивної сторони.

Цивільний позов ОСОБА_7 не визнає по тій причині, що тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не спричиняв та її не бив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з урахуванням її доповнень, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважає вирок суду законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

При перевірці вироку місцевого суду апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які досліджені, оцінені судом та детально викладені у вироку.

В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе в інкримінованому йому злочині не визнав. Пояснив суду, що 22 серпня 2022 року знаходився вдома і почув біля хвіртки крик, коли вийшов, то побачив свою дружину, яка сварилась з ОСОБА_8 за худобу. Він крикнув, щоб розходились і не сварились. Однак ОСОБА_8 послала його нецензурними словами і кричала що вдарить жінку припонами, які тримала у руці. Тоді, він став між ними та ОСОБА_8 вдарила його припоном, після почала тікати в сторону асфальтної дороги та свого будинку. Біля зупинки ОСОБА_8 зустрів її чоловік і забрав припін. Він чув як ОСОБА_8 кричала на подвір`ї «за що ти мене б`єш». В них з чоловіком постійно бійки. Обвинуваченому не відомо чому потерпіла стверджує, що він їй наносив удари. Також, не визнав цивільний позов.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винуватість доведена сукупністю доказів у кримінальному провадженні, досліджених судом першої інстанції, у порядку ст.23 КПК України, та оцінених у відповідності до ст.94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_8 показала суду, що 22 серпня 2022 року біля 20 години пішла за коровою на толоку та гнала її додому. При дорозі, біля господарства ОСОБА_7 , корова скубнула траву, жінка ОСОБА_7 почала сваритись. Тоді вибіг сам обвинувачений і схопив її за руку, вона вдарила його припоном по руці та вирвалась. ОСОБА_7 вирвав у неї металевий припон, вдарив ним по голові та два рази по правій нозі позаду, коли вона тікала. Тоді на вулицю вибіг її чоловік, а ОСОБА_7 кинув припон. Вона прийшла на своє подвір`я і викликала поліцію. На наступний день звернулась в лікарню, зробили рентген, виявили перелом ноги, наклали гіпс. Все це бачив її чоловік та сусідка ОСОБА_11 . Свій цивільний позов підтримує повністю. Обвинувачений пробачення не просив.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_9 22 серпня 2022 року десь біля 20 години її батьки пішли за коровами. Вона сиділа з подружкою на подвір`ї. Спочатку батько прийшов. Пізніше матір прибігла на подвір`я та сказала, що її побив сусід - обвинувачений. Так як мати була в халаті, то було видно пошкодження на правій нозі щиколотки, почервоніння та опухлість, крім того на голові була шишка та синяк. Як наносив удари ОСОБА_7 вона не бачила.

За показаннями свідка ОСОБА_10 22 серпня 2022 року біля 20 години вона з дитиною прийшла до своєї подружки - дочки потерпілої. Потерпіла пішла за коровою і її довго не було, її чоловік пішов подивитись і побачив конфлікт. Потерпіла прийшла заплакана, і сказала, що її побив сусід. Розказала, що вона гнала корову і корова йшла попри паркан обвинуваченого, який взяв припон та ним вдарив по голові, по стегну і нижче по нозі. Бачила на нозі був знак від припону, біля кісточки була нога напухла, поліція все фотографувала. Самого конфлікту вона не бачила, так як це було біля будинку ОСОБА_7 , все це знає зі слів потерпілої. Також зазначила, що коли потерпіла йшла за коровами, у неї не було ніяких ушкоджень, а також конфліктів з чоловіком не було. Вона була присутня на домогосподарстві потерпілої до приїзду поліції.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_14 , ввечері близько 19 години він був на подвір`ї свого господарства та почув крики дружини з вулиці. Коли вийшов на вулицю, побачив як біжить сусід ОСОБА_7 та в руках тримає залізний припон, а дружина тікає. Коли ОСОБА_7 наздогнав дружину то вдарив її припоном в ногу два рази, це було біля автобусної зупинки, інших людей там не було. В жінки був один припон і в ОСОБА_7 був теж припон, він бачив момент нанесення тілесних ушкоджень. Після того як обвинувачений вдарив дружину, він припон кинув.

Свідок ОСОБА_11 показала, що почула крик сусідки і вийшла на вулицю, обвинувачений з потерпілою сварились, інших людей на вулиці не було, за що сварились не знає. Вони були біля будинку ОСОБА_7 , він схватив потерпілу за руку і вона закричала, після чого почала тікати, обвинувачений її доганяв, коли наздогнав, то шарпав її за руку, в руках в обвинуваченого щось було. Як наносив удари не бачила.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину, підтверджується іншими об`єктивними даними, а саме даними:

- протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22.08.2023 року, який підтверджує, що 22 серпня 2022 року о 20 год. 35 хв. потерпіла ОСОБА_8 звернулася із заявою про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 і просила притягнути останнього до відповідальності (а.п.9);

- протоколу добровільного надання предметів та фототаблицею до нього від 09.09.2022 року, згідно з яким ОСОБА_8 перебуваючи перед господарством АДРЕСА_1 добровільно видала металеву трубу, якою їй було спричинено тілесні ушкодження (а.п.35-38);

- постанови про визнання предметів речовими доказами від 10 вересня 2022 року та 10 жовтня 2022 року, відповідно до якої металеву трубу, продовгуватої, квадратної форми, довжиною 60 см та шириною 2 см., ззовні схожу на припін із гострим кінцем та рентгеноснімок правого гомілково-ступеневого суглобу потерпілої ОСОБА_8 визнано речовими доказами та передано на зберігання у кімнату речових доказів Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області (а.п. 39, 49);

- ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.09.2022 року, згідно з якою накладено арешт на металеву трубу, продовгуватої, квадратної форми, довжиною 60 см та шириною 2 см., ззовні схожу на припін із гострим кінцем ( а.п. 45);

- протоколу огляду місця події та фототаблицями до нього від 10 вересня 2022 року, яким зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення, де потерпіла ОСОБА_8 вказує на місце, а саме узбіччя біля дороги вул. Центральна, в с. Томашівка Кам`янець-Подільського району, поблизу зупинки, де їй ОСОБА_7 заподіяв тілесні ушкодження ( а.с.59-63);

- протоколу проведення слідчого експерименту та відео записами до них від 10 вересня 2022 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_14 , в присутності понятих, показали, як, де, та при яких обставинах обвинувачений спричинив потерпілій тілесні ушкодження (а.п. 64-69);

- висновків експертів №136 від 29.08.2022 року та №354 від 15.09.2022 року, з яких вбачається, що у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження: по одному синцю в лобній області зліва, на зовнішній поверхні н/3 правого стегна суглобу. Ренгенологічно підтверджений перелом малогомілкової кістки на рівні міжгомілкового синдезмозу справа. Встановлені тілесні ушкодження утворилися від неодноразової дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, продовгуватої форми та могли виникнути, можливо, при обставинах і в час на які вказує остання в ході проведення експертизи. Синець в лобній області зліва та на зовнішній поверхні н/3 правого стегна відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; синець на зовнішній поверхні н/3 правої гомілки в ділянці гомілково-ступневого суглобу, закритий перелом малогомілкової кістки справа, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, по признаку тривалості розладу здоров`я, так як для повного загоювання кісток скелета людини необхідний термін не менш як 21 доба (три тижні). На підставі даних висновку експерта №136 від 29.08.2022 року, отриманих при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також, враховуючи дані протоколів проведення слідчих експерементів із потерпілою ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_14 , дані протоколів допиту свідка ОСОБА_14 та потерпілої ОСОБА_8 , обставини справи, локалізацію та механізм утворення тілесних ушкоджень, ступінь вираженості та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, встановлених при первинній судово-медичній експертизі ОСОБА_8 , тілесні ушкодження встановлені у ділянці голови могли утворитися при ударі металевим предметом, наданим на експертизу лише за умови удару по дотичній з невеликою площею контакту, тілесні ушкодження, встановлені у ділянці зовнішньої поверхні правого стегна та правої гомілки могли утворитися від прямих ударів металевим предметом наданим на експертизу ( а.п. 14-15, 91-93).

На переконання колегії суддів, досліджені докази, під час судового розгляду, було оцінено судом відповідно до закону та в їх сукупності, і правильно визнано достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 .

Вирок відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості стосовно ОСОБА_15 , під час судового розгляду, не встановлено.

Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 умисно спричинив середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України, є правильною.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Також ККС ВС у постанові від 01 квітня 2020 року (справа № 750/11509/18) сформулював висновок про те, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.

Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .

Упродовж розгляду кримінального провадження місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення злочину й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у його вчиненні.

Щодо аргументів сторони захисту про ненанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій, то такі спростовуються висновками судово-медичних експертиз, показаннями свідків, зокрема ОСОБА_14 , який був очевидцем нанесення ударів обвинуваченим залізним припоном потерпілій, показаннями потерпілої, в судовому засіданні першої інстанції, і під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілої, які є стабільними та послідовними, узгоджуються між собою та і з іншими доказами обвинувачення по справі та з яких слідує по якій причині їй обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження, їх локалізація та кількість.

Посилання захисника на технічні виправлення медичних працівників у журналі реєстрації амбулаторних хворих щодо анкетних даних потерпілої не є підставою ставити під сумнів висновки судових експертиз та доведеність винуватості ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи, поданої апеляційної скарги, допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 , правильності кваліфікації його дій і поставили під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду, відповідно до ст. 409 КПК України, які були б підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.

Покарання за злочин, з урахуванням положень ст. 58 КК України, у виді службового обмеження строком на 1 рік з відрахуванням в дохід держави 10 % із суми його грошового забезпечення, ОСОБА_7 призначено у відповідності до положень ст.ст. 50,65 КК України та у межах санкції ч.1 ст.122 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, згідно довідки №6/2107 від 23.09.2022 р. першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 є військовослужбовцем, призваним за загальною мобілізацією, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем служби характеризується позитивно, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, що свідчить про відсутність критичного ставлення до скоєного, неусвідомлення у повному обсязі своєї провини та протиправної поведінки, пробачення у потерпілої не просив, моральну шкоду не відшкодував, думку прокурора, який просив призначити покарання у виді позбавленні волі, потерпілої, яка просила справедливе покарання, та прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, визначивши його в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували призначене покарання судом не встановлено.

Також, суд врахував, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , томі підставно застосував положення ст.58 КК України і замість покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік призначив йому покарання у виді службового обмеження на той самий строк (на 1 рік) з відрахуванням в дохід держави 10 % із суми його грошового забезпечення.

У відповідності до ч. 2 ст. 58 КК України під час відбування цього покарання ОСОБА_7 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового звання.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, від надання пояснень не відмовлявся і не змінював їх, в повній мірі, враховано місцевим судом.

Щодо невизнання обвинуваченим позовних вимог, колегія суддів, прийшла до такого переконання.

Положенням п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що потерпілою ОСОБА_8 , у даному кримінальному провадженні, подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому вона просить стягнути з обвинуваченого на її користь моральну шкоду в розмірі 40 000 гривень. Позов мотивовано тим, що внаслідок нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, обвинувачений проявив зневажливе ставлення відносно жінки. ОСОБА_8 отримала тривалий розлад здоров`я, п`ять тижнів була у гіпсі, на голові і щоці були синяки, супроводжували головні болі, втратила нормальний сон, досі відчуває страх, тривогу, що це може повторитись. ОСОБА_7 пробачення не просив, моральну шкоду відшкодувати не бажає.

На переконання колегії суддів, ОСОБА_8 , внаслідок вчинення протиправних дій з боку ОСОБА_7 , зазнала фізичного болю та емоційних страждань, змістом яких є тривалий розлад здоров`я у зв`язку із накладенням гіпсу, вимушені зміни звичного способу життя, тривожність, головні болі, крім того пробачення ОСОБА_7 не просив. З урахуванням наведеного, негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача, досягли рівня страждання (у розумінні ст. 23 ЦК України), а отже моральну шкоду було завдано.

Визначивши розмір моральної шкоди 30 000 грн., суд першої інстанції виходив з конкретних обставин провадження, умисного характеру дій обвинуваченого, наслідків, що настали, характеру і глибини фізичних, душевних, емоційних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість.

Колегія суддів вважає, що такий розмір грошового відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості та є співмірним з пережитими потерпілою стражданнями.

Невизнання ОСОБА_7 цивільного позову не є визначальним і не впливає на обсяг висунутого обвинувачення та доведеність його вини.

Відтак, зважаючи на викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, також беручи до уваги негативну позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо добровільності відшкодування заподіяної ним шкоди, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, як належно умотивованими, на підставі належно досліджених обставин та доказів, про вирішення цивільного позову саме у такому розмірі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не виявлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів не вбачає.

За змістом ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема залишити вирок або ухвалу без змін.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_7 залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3