В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2025 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0003459 від 19.12.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Севастополя, АРК Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 18 грудня 2024 року, близько 20 год. 53 хв., перебуваючи за адресою: м. Львів, площа Різні, маючи умисел на викрадення чужого майна, повторно, у період дії воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, застосовуючи до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, нанісши удар в обличчя, відкрито заволодів його сумкою, чорного кольору із матеріалу схожого на шкіру із двома відділеннями, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A03 Core», номер моделі SM-A032F/DS, серійний номер НОМЕР_1 IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 бірюзового кольору, вартістю 1100 гривень, із сім- карткою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» НОМЕР_4 , яка вартості для потерпілого не становить, без грошових коштів на рахунку та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1100 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду вину у відкритому викраденні чужого майна(грабежу), поєднаного з насильством, яке не є не є небезпечним для життя чи здоров*я потерпілого, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану - не визнав. Щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення, показав наступне. Дійсно, перебуваючи в стані алкогольного сп*яніння (вживав приблизно 150г алкоголю), він зустрів потерпілого, на плечі у якого була сумка і попросив у нього сигарету. Вони познайомилися та розмовляли. Під час спілкування у них виник словесний конфлікт. Він наніс потерпілому приблизно два удари в голову та обличчя, від яких той впав на землю та лежав на боку без свідомості. Сумку з потерпілого він не зривав, вона сама з нього злетіла та лежала на газоні на відстані одного метра від останнього. У цей момент, поки потерпілий лежав на боку і нічого не бачив, у нього виник умисел забрати собі телефон, який був у сумці, щоб ОСОБА_6 не зателефонував до поліції. Гроші та документи він не брав. Коли потерпілий прийшов до тями, підвівся, обвинувачений сказав йому, що після того як він заспокоїться, то хай набере свій номер телефону і вони зустрінуться, щоб закінчити розмову. Він мав намір віддати потерпілому телефон, коли той передзвонить. Чи почув потерпілий цю фразу стверджувати не може. Вдома поставив цей телефон на зарядку. Продавати його не мав наміру, а відтак не сховав. В подальшому, вночі поліція його вилучила під час обшуку.

На думку обвинуваченого, він вчинив таємне викрадення майна потерпілого, щиро кається саме у цьому злочині. Підтримав позицію захисника щодо закриття провадження за малозначністю, оскільки сума викраденого телефону становить 1100 гривень.

В ході судового провадження судом було створено необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що усі докази були досліджені судом безпосередньо в присутності учасників процесу, а кожен з учасників процесу мав можливість скористатись правом на подачу доказів суду, висловитись щодо допустимості та належності кожного доказу окремо та заявити відповідні клопотання суду. Крім того, жоден з учасників процесу не висловив заперечень проти завершення дослідження обставин справи, перед оголошенням завершення такого.

Безпосередньо дослідивши нижченаведені докази подані під час судового розгляду, стороною обвинувачення, оцінюючи їх у сукупності, з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши потерпілого, свідка, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні дій, наведених у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, повністю та об`єктивно підтверджується наступними дослідженими по справі доказами:

- показами в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 який повідомив, що у грудні 2024 року ввечері, приблизно о 21 годині, він йшов по вулиці, навпроти готелю Львів, де його зупинив незнайомий чоловік, у темному одязі, якому на його прохання дав сигарету. Вони поговорили 5 хвилин, а потім незнайомець безпричинно, кулаком руки вдарив його в обличчя, в ніс, від чого він впав на землю, вдарився головою об бордюр та на декілька секунд втратив свідомість, не розумів що відбувається.

Через плече у нього була сумка, яку незнайомець, як він вважає, зірвав у цей момент. Він піднявся, побачив що той тікає з його сумкою і побіг за ним. Переслідуючи правопорушника, на відстані, приблизно 20 метрів, він побачив, що на тротуарі лежала його сумка з розірваним ремінцем, яку викинув незнайомий чоловік. Документи були на місці, він їх витягнув, а сумку викинув, так як вона була пошкоджена. Один з його телефонів був у нього в кишені, тому він не одразу зрозумів, що нема ще іншого телефона, який знаходився у сумці. Вже дома, з*ясувавши його відсутність, він зателефонував до поліції.

На уточнюючі питання прокурора зазначив, що добровільно не передавав свої речі незнайомцю. Чітко стверджувати, що у залі судового засідання той самий чоловік, потерпілий не може, оскільки було темно, він перед цим вживав спиртні напої. Під час слідчої дії впізнав обвинуваченого, оскільки останній був схожий на особу, яка його вдарила та забрала телефон, крім того агресивно себе поводив, кричав;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19 грудня 2024 року, відповідно до якої гр. ОСОБА_6 , просив прийняти міри до невідомої особи, яка на площі Різні у місті Львові заволоділа його мобільним телефоном синього кольору марки Samsung, який перебував у його барсетці чорного кольору. Зокрема, вказана особа нанесла йому удар у ніс, від якого він впав, а невідома особа забрала у нього барсетку, з якої відкрито заволоділа його мобільним телефоном. Дана подія відбулась 18 грудня 2024 року, орієнтовно о 21:00 год.(а.с.52);

- показаннями свідка ОСОБА_7 , у яких остання зазначила що обвинувачений ОСОБА_4 , є знайомим її друга. Вказала, що вона спільно з ОСОБА_8 орендують житло за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки обвинуваченому не було де жити, вони дозволили останньому проживати з ними. До моменту описаних в обвинувальному акті подій, ОСОБА_4 проживав з ними близько одного місяця. Свідок зазначила, що у грудні 2024 року до них вночі прийшла поліція і вона дала дозвіл на обшук її житла. Працівники поліції шукали мобільний телефон, і знайшли такий, який знаходився в кухні на зарядці. Коли останні зателефонували на мобільний номер телефону, то із вказаного мобільного пролунав дзвінок. Окрім того, свідок вказала, що добровільно видала поліції куртку, штани, які належали обвинуваченому. Під час обшуку ОСОБА_4 був у стані алкогольного сп`яніння та спав. У котрій годині останній повернувся додому вона не бачила;

- даними, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 19 грудня 2024 року (з додатком), з якого вбачається, що серед осіб, які пред`являлись для впізнання, потерпілий ОСОБА_6 , впізнав за сукупністю рис обличчя обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с.38-42).

Оглядом в судовому засіданні відеозапису вказаної слідчої дії порушень приписів КПК України встановлено не було;

- даними протоколу огляду предмету від 30 грудня 2024 року (з додатком), відповідно до якого встановлено, що на оглянутому диску знаходяться сім відеозаписів. На зазначених відеозаписах міститься дата та час 18.12.2024 року 20:30 год. та зафіксовано особу, чоловічої статі, яка одягнена у куртку чорного кольору, штани чорного кольору, взуття чорного кольору, та яка іде зі сторони проспекту Свободи у м. Львові. В подальшому, зазначена особа переходить дорогу та рухається у напрямку проспекту Чорновола у м. Львові. О 20 год. 31 хв. особа, чоловічої статі, яка одягнена у куртку чорного кольору, штани чорного кольору, взуття чорного кольору, поблизу пішохідного переходу пр. Свободи-Городоцька зустрілась із особою чоловічої статі, яка одягнута у синю куртку. В подальшому, особа, одягнута у чорний одяг продовжила рух в напрямку площі Різні у м. Львові, а особа, одягнута в блакитну куртку, підійшла до вищезазначеної особи та між ними розпочався конфлікт. О 20 год. 53 хв. особа у чорному одязі нанесла особі, яка, одягнута у блакитну куртку, удар рукою та в подальшому кинула їй сумку чорного кольору. О 20 год. 54 хв. особа, чоловічої статі, яка одягнена у куртку чорного кольору, штани чорного кольору, взуття чорного кольору продовжує рух у напрямку площі Різні у м. Львові(а.с.43-51);

- даними протоколу огляду предмета від 19 грудня 2024 року, а саме, мобільного телефону марки «ОРРО А5ѕ», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , відповідно до якого в ході огляду було розпаковано спеціальний пакет № PSP2153339 в якому знаходився зазначений мобільний телефон та встановлено його imei-коди, дані номеру телефону(а.с.53-57);

- даними протоколу огляду предмета від 19 грудня 2024 року, а саме, мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A03 Core» бірюзового кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , відповідно до якого в ході огляду було розпаковано спеціальний пакет № PSP1261064 в якому знаходився зазначений мобільний телефон та встановлено його imei-коди, дані номеру телефону. Крім того, було оглянуто задню панель мобільного телефону бірюзового кольору із надписом на кришці «Samsung»(а.с.58-61);

- даними протоколу огляду предметів від 19 грудня 2024 року, а саме, куртки чорного кольору із надписом «Hiperbol», штанів чорного кольору, кросівок чорного кольору марки «PUMA», які містились в спецпакеті QYH 143645, які належать обвинуваченому ОСОБА_4 та були вилучені під час обшуку за місцем його проживання по АДРЕСА_2 (а.с.62-67);

- даними протоколу обшуку від 19.12.2024 року (з відеозаписом), відповідно до якого за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Samsung imei НОМЕР_7 , який налажав потерпілому ОСОБА_6 .? куртку чорного кольору із надписом «Hiperbol», штани чорного кольору без маркування, кросівки чорного кольору марки «PUMA» 44 розміру, які було поміщено у спецпакет QYH143645 та № PSP2153339(а.с.77).

Оглядом в судовому засіданні відео про проведення обшуку розбіжностей та порушень норм КПК України встановлено не було;

- оглядом в судовому засіданні телефону, який був вилучений в установленому законом порядку під час обшуку за місцем перебування обвинуваченого. Шляхом співставлення було встановлено співпадіння imei-кодів з телефоном, який належав потерпілій особі у кримінальному провадженні;

- даними висновку експерта № 920 від 19.12.2024 року, відповідно до якого на час проведення судово-медичної експертизи у гр-на ОСОБА_6 виявлено садно в ділянці носа зліва, крововилив із садном на верхній губі і слизовій оболонці її, 2 поверхневі рани у тім`яно-потиличній ділянці волосяної частини голови. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета або від контакту з таким, могли виникнути від удару рукою в ділянку носа та верхньої губи та при контакті волосяної частини голови з площиною при падінні на тротуар 18 грудня 2024 р., як вказано в «Постанові» та потерпілим і відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на передній і задній поверхнях голови, немає підстав стверджувати про можливість їх виникнення внаслідок падіння на площину з висоти власного росту або спричинення їх власноручно (а.с.68);

- протоколом затримання ОСОБА_4 від 19.12.2024 (з відеозаписом), згідно даних якого ОСОБА_4 затримано на підставі ст.208 КПК України, за адресою: вул.Шевченка, 318/435, м.Львів, під час якого вилучено мобільний телефон марки «ОРРО»;

- інформацією з ТОВ Ломбард Кредит Юкрейн, щодо вартості телефону Samsung Galaxy АОЗ Core (приблизно 1100,00 грн).

Висновок суду.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання суду, у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_4 , цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що всі вищеперераховані докази щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України зібрані стороною обвинувачення з дотриманням вимог КПК України. Оцінюючи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми, такими, що містять у собі фактичні дані, які логічно і безсумнівно підтверджують його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину.

В судовому засіданні, з урахуванням позиції обвинуваченого, сторона захисту вважала, що ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення майна потерпілого за фактичних обставин, зазначених ним у своїх показах.

Щодо незгоди сторони захисту з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.186 КК України, необхідністю кваліфікації його дій як крадіжки, суд виходить з наступного.

У постанові Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Крім того, дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Під час судового розгляду було встановлено, що у показах обвинуваченого та потерпілого щодо фактичних обставин, містяться розбіжності, яким суд надає відповідну оцінку.

Оцінюючи покази потерпілого, безпосередньо отримані в ході судового розгляду, суд встановив що він, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, давав послідовні, логічні покази, які повністю узгоджуються з сукупністю доказів, досліджених в суді. Підстави оговорювати обвинуваченого потерпілий не мав та такі в судовому засіданні не встановлені, оскільки потерпілий до події 18.12.2024 не був знайомий з обвинуваченим.

Так, потерпілий показав, що обвинувачений за своєю ініціативою зупинив потерпілого під приводом отримання сигарети, з яким раніше не був знайомий, вони «поговорили 5 хвилин, а потім незнайомець безпричинно кулаком руки вдарив його в обличчя, в ніс, від чого він впав на землю, вдарився головою об бордюр та на декілька секунд втратив свідомість, не розуміючи що відбувається. Через плече у нього була сумка, яку незнайомець, як він вважає, зірвав у цей момент. Він піднявся, побачив що той тікає з його сумкою і побіг за ним». Тобто, обвинувачений ОСОБА_4 застосував насилля до потерпілого ОСОБА_6 саме з метою заволодіння майном, а не з іншою метою, і таке насилля передувало його вилученню. Потерпілий чітко вказав, що ніякого словесного конфлікту між ними не було, вказав, що переслідував обвинуваченого і, приблизно, метрів через 20 побачив на землі свою сумку.

В той же час, намагаючись ухилитися від кримінальної відповідальності, обвинувачений ОСОБА_4 надав покази, що сумка «сама злетіла з потерпілого та лежала на газоні на відстані одного метра від останнього», що не узгоджується з показами потерпілого.

Таким чином, суд вважає, що викрадення було відкритим, оскільки здійснювалось у присутності потерпілого ОСОБА_6 , який розумів протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлював цю обставину, так як безпричинно наніс удари потерпілому, а потім зірвав у нього сумку з речами та втік. Потерпілий, хоча і втратив свідомість, з його слів на декілька секунд, але вказав, що одразу після удару, він піднявся, побачив що незнайомець тікає з його речами і побіг за ним. І саме по ходу переслідування обвинуваченого потерпілий побачив на землі свою сумку. Про факт того, що обвинувачений саме зірвав сумку з ОСОБА_6 свідчить і пошкодження останньої, що змусило потерпілого її викинути на місці події злочину.

Крім того, досліджуючи в судовому засіданні відео, долучене до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19 грудня 2024, було встановлено, що потерпілий також зазначав, що він «по-людськи до нього віднісся, дав сигарету», а ОСОБА_4 натомість вдарив його в обличчя, зірвав сумку, що «дав би просто так гроші» обвинуваченому, якби той попросив про це. Показами потерпілого спростовується також твердження обвинуваченого, що він витягнув телефон з сумки, не чіпаючи ні сумку, ні інших речей. На відеозаписі події кримінального правопорушення вбачається, що особа у темному одязі кидає сумку потерпілого на землю, коли останній наблизився до нього.

Зазначення потерпілим у судовому засіданні що сам момент викрадення телефону обвинуваченим він не бачив, так як декілька секунд після удару не розумів що відбувається, не може бути підставою для перекваліфікації дій обвинуваченого як крадіжки, тобто, таємного викрадення майна здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Потерпілий ОСОБА_6 об*єктивно припускав у своїх показах, що саме у цей момент і була зірвана з його плеча сумка, з якою обвинувачений намагався утекти з місця злочину.

Отже, спосіб вилучення майна, спрямованість умислу винної особи та усвідомлення потерпілим характеру вчинюваних винною особою дій свідчать про відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства.

В судовому засіданні потерпілий вказав, що не може чітко впізнати ОСОБА_4 , оскільки подія кримінального правопорушення відбувалася пізно ввечері, він був у стані алкогольного сп*яніння, пройшло багато часу з моменту події злочину, раніше вони не були знайомі, однак це не впливає на висновок суду про винуватість обвинуваченого, так як сам ОСОБА_4 не заперечував факт заволодіння телефоном потерпілого, однак не погоджувався з кваліфікацією його дій згідно обвинувального акту.

З урахуванням вищевикладеного, дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є не є небезпечним для життя чи здоров*я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Мотиви призначення покарання обвинуваченому.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, форму вини, невизнання останньої, спосіб вчинення злочину та його стадію, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення за ч.4 ст.186 КК України, яке Кримінальним законом віднесено до категорії тяжкого злочину;

- обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 66,67 КК України в ході судового розгляду не встановлено;

- обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, в останнє вироком 13.10.2022 року Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 02.05.2024, покарання відбуте, не зняте та не погашене.

За таких обставин суд доходить висновку, що відсутні підстави для обрання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, але обираючи таке, є всі підстави обрати його не в межах максимальної санкції закону, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас на підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у період часу з 19 грудня 2024 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Щодо запобіжного заходу.

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_4 був затриманий 19 грудня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2024 року застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів) з часу фактичного затримання із можливістю внесення застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вказаний запобіжний захід було неодноразово продовжено, останній раз ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 травня 2025 року.

Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення у вчиненні злочину, обраний судом вид покарання, наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 , з огляду на дані про його особу, нестійкі соціальні зв`язки, зможе ухилитися від виконання вироку суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне залишити без зміни до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо арешту майна у кримінальному провадженні.

23 грудня 2024 року слідчим суддею Личаківського районного суду був накладений арешт на майно, який підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ч. 6 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч. 4 ст.186 КК України та призначити покарання у виді семи років позбавлення волі.

На підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України, зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період часу з 19 грудня 2024 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до набрання вироком законної сили,- залишити без змін.

Арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Личаківського районного суду 23 грудня 2024 року, після набрання вироком законної сили, а саме, на:

-мобільний телефон марки «OPPO», який упаковано в спец. пакет НПУ PSP1222965.

- мобільний телефон марки «Samsung» IMEI: НОМЕР_2 , упаковано в спец. пакет НПУ PSP122966;

- куртку чорного кольору марки «HIPERBOL», штани чорного кольору без маркування, кросівки чорного кольору марки «PUMA» 44 розміру, які упаковано в спец. пакет НПУ QYH0143686, - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:

- DVD-R диски, зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон марки Samsung Galaxy АОЗ Core бірюзового кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , - повернути потерпілому ОСОБА_6 ,

- мобільний телефон марки «ОРРО», куртку із надписом HIPERBOL, штани чорного кольору без маркування, кросівки чорного кольору марки PUMA, - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1