Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/424/24
Провадження № 1-кп/945/390/25
ВИРОК

Іменем України

13 травня 2025 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (приймає участь дистанційно з приміщення

Державної установи Південноукраїнська виправна

колонія (№83)),

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в залі суду в м.Миколаєві в режимі відеоконференції з Державною установою Південноукраїнська виправна колонія (№83) кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2023 року за №0000396, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тронка Березарнського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 03.05.2023 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 28.03.2024 року Корабельним районним судом м.Миколаєва за ч.4 ст.185 КК України, ст.71 КК України до 5 років 1 місяці позбавлення волі;

- 03.05.2024 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.4 ст.185 КК України, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 25.09.2024 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.4 ст.185 КК України, ч.4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що відповідно до Указу

Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в

Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-1Х від 24.02.2022 року, у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

У зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану, 03.03.2022 року прийнято Закон України №2117-IX внесено зміни до Кримінального кодексу України, щодо посилення відповідальності за злочини за ст.185 Кримінального кодексу України.

Вказаним законом, ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України викладено у новій редакції, а саме: «Крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану».

ОСОБА_6 , будучи раніше судимим та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та вчинив новий злочин при наступних обставинах.

Епізод №1

Так, 25.08.2023 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про введенням в Україні воєнного стану, перебував неподалік від складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , пристосовано для зберігання матеріальних цінностей Фермерського господарства «Васильок».

В цей час, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на незаконне збагачення, шляхом заволодіння матеріальними цінностями, а саме будь-яким майном, з метою його подальшого обернення на свою користь.

Реалізуючи зазначений протиправний намір, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, переслідуючи корисливі мотиви, діючи повторно, 25.08.2023 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 підійшов до складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де у подальшому, скориставшись

відсутністю сторонніх осіб, за допомогою металевого лому, збив навісний замок на вхідних воротах, що ведуть у середину складського приміщення, тим самим відчинив їх.

Після чого, ОСОБА_6 проникнув до складського приміщення, звідки вчинив крадіжку майна, яке перебуває на балансі Фермерського господарства «Васильок», а саме 120 метрів провода виробника «Kablex Ukraine», марки «ПВС», 4х6, вартістю 123 гривні 30 копійок за 1 метр.

У подальшому ОСОБА_6 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив Фермерському господарству «Васильок» матеріальну шкоду на загальну суму 14796 гривень.

Епізод №2

Крім цього, 11.09.2023, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про введенням в Україні воєнного стану, перебував неподалік від складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , пристосовано для зберігання матеріальних цінностей Фермерського господарства «Васильок».

В цей час, у ОСОБА_6 , виник злочинний умисел на незаконне збагачення, шляхом заволодіння матеріальними цінностями, а саме будь-яким майном, з метою його подальшого обернення на свою користь.

Реалізуючи зазначений протиправний намір, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, переслідуючи корисливі мотиви, діючи повторно, 11.09.2023 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 підійшов до складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де у подальшому, скориставшись

відсутністю сторонніх осіб, за допомогою металевого лому, збив навісний замок на вхідних воротах, що ведуть у середину складського приміщення, тим самим відчинив їх.

Після чого, ОСОБА_6 проникнув до складського приміщення, звідки вчинив крадіжку майна, яке перебуває на балансі Фермерського господарства «Васильок», а саме 100 метрів провода виробника «Kablex Ukraine», марки «ПВС», 4хб, вартістю 123 гривні 30 копійок за 1 метр.

У подальшому ОСОБА_6 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив Фермерському господарству «Васильок» матеріальну шкоду на загальну суму 12330 гривень.

Епізод №3

30.08.2023 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про введенням в Україні воєнного стану, перебував на ділянці автомобільної дороги сполученням «Одеса-Мелітопіль-Новоазовськ» поблизу с.Весняне

Миколаївського району Миколаївської області, де останній зупинив вантажний автомобіль «Freightliner», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , якого ОСОБА_6 попрохав підвезти до повороту на с.Іванівка Миколаївського району Миколаївської області.

За усною згодою ОСОБА_9 , ОСОБА_6 сів на переднє пасажирське сидіння вантажного автомобілю «Freightliner», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортний засіб рушив далі.

Під час руху, ОСОБА_6 помітив, що на спальному місці, яке розташовано за передніми сидінням вищевказаного транспортного засобу, лежав мобільний телефон «Nokia C32».

В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на незаконне збагачення шляхом заволодіння мобільним телефоном та подальшим його оберненням на свою користь.

Реалізуючи зазначений протиправний намір, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, переслідуючи корисливі мотиви, діючи повторно, 30.08.2023 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 скориставшись тим, що ОСОБА_9 , після зупинки вантажного автомобілю «Freightliner», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ділянці автомобільної дороги сполученням

«Одеса-Мелітопіль-Новоазовськ» поблизу с.Іванівка Миколаївського району Миколаївської області, з метою перевірки технічного стан освітлення транспортного засобу, вийшов з кабіни на вулицю та не помічає його дій, вчинив крадіжку мобільного телефону «Nokia C32», вартістю 2155 гривень 83 копійки.

У подальшому ОСОБА_6 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2155 гривень 83 копійки. Декрім.

Епізод №4

Крім цього, у другій декаді вересня місяця 2023 року, у вечірній час, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про введенням в Україні воєнного стану, проходив біля території домоволодіння, що розташоване за адресою:

АДРЕСА_3 , де останній помітив, що на території подвір?я вищевказаного домоволодіння нікого не має.

В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на незаконне збагачення шляхом заволодіння будь-яким майном та подальшим його оберненням на свою користь, протиправнуть та суспілану небезпечність своїх дій, переслідуючи корисливи

Реалізуючи зазначений протиправний усвідомлюючи мотиви, діючи повторно, у другій декаді вересня місяця 2023 року, у вечірній час, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 через відсутню огорожу, пройшов на територію подвір?я домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де у подальшому, скориставшись відсутністю власниці та сторонніх осіб, підійшовши до приміщення літньої кухні, за допомогою металевого лому, збив навісний замок на вхідних дверях, що ведуть у середину приміщення літньої кухні, тим самим відчинив їх.

Після чого, ОСОБА_6 проникнув до приміщення літньої кухні, звідки вчинив крадіжку балону стального зварного для скраплених вуглеводневих газів ємністю 50 л., вартістю 1425 гривень та садового секатору із полімерними рукоятками червоного кольору, вартістю 233 гривні 40 копійок.

У подальшому ОСОБА_6 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1658 гривень 40 копійок.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, в умовах воєнного стану та за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 щодо пред`явленого обвинувачення, позиція потерпілих та висновки суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень. Вчинення правопорушень мотивував своїм скрутним матеріальним становищем.

Представник потерпілого Фермерського господарства Васильок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримав обставини, викладені в обвинувальному акті та повідомив, що матеріальна шкода потерпілому не відшкодована, проте цивільний позов не заявлявся. Додатково, просив покарати обвинуваченого ОСОБА_6 згідно чинного законодавства.

Потерпілі у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали заяви про проведення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 без їх участі. Одночасно вказали, що матеріальна шкода відшкодована їм у повному обсязі; цивільний позов не заявляли. Додатково просили ОСОБА_6 суворо не карати.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Щодо епізоду злочинної діяльності ОСОБА_6 №3, вчиненого 30.08.2023 року відносно майна потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 2155 грн 83 коп, суд дійшов такого.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до правової позиції, викладеної ОП ККС Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозд.1 розд.ХХ та пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд.IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн. (ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2023 рік»).

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, враховуючи, що вартість таємно викраденого обвинуваченим ОСОБА_6 майна за епізодом №3, вчиненого 30.08.2023 року відносно майна потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 2155 грн 83 коп, суд приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Щодо епізоду злочинної діяльності ОСОБА_6 №4, вчиненого у другій декаді вересня місяця 2023 року відносно майна потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 1658 грн 40 коп, суд дійшов такого.

За вказаним епізодом таємного викрадення майна даним вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Водночас, вартість викраденого майна за цим епізодом на день вчинення кримінального правопорушення є меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність, а саме 1658 грн 40 коп.

При цьому, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме скоєння її з проникненням у інше приміщення, у відповідності до положень ч.3 ст.337 КПК України, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_6 за цим епізодом з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною ОП ККС Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 року у справі №278/1566/21.

Згідно ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст.12 КК).

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.4 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого ОСОБА_6 .

Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом його злочинної діяльності, вчиненого у другій декаді вересня місяця 2023 року відносно майна потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 1658 грн 40 коп з ч.4 ст.185 КК України підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України.

ІІІ. Частина статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом його злочинної діяльності №1, вчиненого 25.08.2023 року відносно майна потерпілого Фермерського господарства Васильок на загальну суму 14796 грн 00 коп суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом його злочинної діяльності №2, вчиненого 11.09.2023 року відносно майна потерпілого Фермерського господарства Васильок на загальну суму 12330 грн 00 коп суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом його злочинної діяльності №4, вчиненого у другій декаді вересня місяця 2023 року відносно майна потерпілої ОСОБА_10 суд кваліфікує за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення в інше приміщення.

IV. Мотиви суду при призначенні покарання.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 КК України та ч.4 ст.185 КК України.

При цьому суд бере до уваги надані покази самого обвинуваченого, надані ним у суді, а також покази потерпілих, які повністю узгоджуються із раніше вказаними документами, протоколами слідчих дій та висновками експертів, дослідженими судом.

Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України, однак відповідно до ст.12 КК України вчинив, у тому числі, тяжкі злочини.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який є особою молодого віку, неодружений, офіційно непрацевлаштований, на день ухвалення вироку неодноразово раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, за місцем проживання характеризувався негативно; стан його здоров`я, який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; тяжкість кримінальних правопорушень, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_6 та його ставлення до скоєного, який шкодує про те, що сталося.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим за тяжчий злочин до покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримініруємої йому статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Правових підстав для застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить.

Системне тлумачення норм статті 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

При цьому, оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так й іншими особами, застосування ст.75 КК України при визначенні покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 є недоцільним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції, неможливе без його реального відбування. Отже, суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.

На переконання суду обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання без застосування положень ст.75 КК України, на підставі ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України, що буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України й відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

У кримінальному провадженні цивільні позови не заявлялись.

Речовими доказами у кримінальному провадженні є:

- навісний замок «Vulkan» синього кольору з ключами, зовнішня оболонка кабелю, навісний замок золотистого кольору, недопалок цигарки «Lucky Strike», які передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області;

- фотозображення відбитку взуття, яке долучене до матеріалів кримінального

провадження,

- мобільний телефон «Nokia C32», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 ;

- секатор із полімерними рукоятками червоного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат на проведення:

- судової трасологічної експертизи №CE-19/115-23/12437-TP від 11.09.2023 року у розмірі 2151 грн.;

- судової товарознавчої експертизи №CE-19/115-23/17532-TВ від 19.12.2023 року у розмірі 3029 грн 12 коп.;

- судової товарознавчої експертизи №CE-197115-23/16232-17В від 21.11.2023 року у розмірі 1912 грн.;

- судової трасологічної експертизи №CE-19/115-23/12831-ТР від 18.09.2023 року у розмірі 1912 грн.;

- судової товарознавчої експертизи №CE-19/115-23/17533-ТВ від 19.12.2023 року у розмірі 3029 грн 12 коп.;

- судової товарознавчої експертизи №CE-19/115-24/2197-ТВ від 07.02.2024 року у розмірі 1893 грн. 20 коп.;

- судової товарознавчої експертизи №CE-19/115-24/2337-ТВ від 08.02.2024 року у розмірі 3029 грн. 12 коп.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні.

Оскільки процесуальні витрати документально підтверджені, вони підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 .

У цьому кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувався. Враховуючи те, що станом на день ухвалення вироку ОСОБА_6 вже відбуває покарання у виді позбавлення волі, призначене попереднім вироком, суд вважає, що до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого слід не обирати.

Керуючись ст.100, 284, 337, ч.3 ст.349, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 КК України та ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до покарання за цим вироком частково приєднати покарання, призначене за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.09.2024 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 6 (шести) років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з дня його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні не обирати.

На підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження, в частині обвинувачення ОСОБА_6 за епізодом його злочинної діяльності №3, вчиненого 30.08.2023 року відносно майна потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 2155 грн 83 коп закрити у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність такого діяння.

Речові докази: навісний замок «Vulkan» синього кольору з ключами, зовнішня оболонка кабелю, навісний замок золотистого кольору, недопалок цигарки «Lucky Strike», які передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області знищити.

Речовий доказ фотозображення відбитку взуття, яке долучене до матеріалів кримінального

провадження залишити в матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_6 .

Речовий доказ мобільний телефон «Nokia C32», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 вважати таким, що повернений останньому.

Речовий доказ секатор із полімерними рукоятками червоного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 вважати таким, що повернений останній.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення: - судової трасологічної експертизи №CE-19/115-23/12437-TP від 11.09.2023 року у розмірі 2151 грн.; судової товарознавчої експертизи №CE-19/115-23/17532-TВ від 19.12.2023 року у розмірі 3029 грн 12 коп.; судової товарознавчої експертизи №CE-197115-23/16232-17В від 21.11.2023 року у розмірі 1912 грн.; судової трасологічної експертизи №CE-19/115-23/12831-ТР від 18.09.2023 року у розмірі 1912 грн.; судової товарознавчої експертизи №CE-19/115-23/17533-ТВ від 19.12.2023 року у розмірі 3029 грн 12 коп.; судової товарознавчої експертизи №CE-19/115-24/2197-ТВ від 07.02.2024 року у розмірі 1893 грн. 20 коп.; судової товарознавчої експертизи №CE-19/115-24/2337-ТВ від 08.02.2024 року у розмірі 3029 грн. 12 коп, а всього 16955 (шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 56 коп.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

13.05.2025