Справа № 527/1710/25
провадження № 1-кп/527/167/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в підготовчому судовому провадженні в залі суду Глобинського районного суду Полтавської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000232 від 21.04.2025., за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Сидори, Глобинського району, Полтавської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з середньою освітою, не одружена, офіційно не працююча, раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України

встановив:

19 квітня 2025 року (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 засіяла земельну ділянку, розташовану в межах охоронної зони - на території с. Сидори, Кременчуцького району, Полтавської області в межах водного об`єкту площею 1,6000 га, яка відноситься до земель водного фонду.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 шляхом використання найманої сільськогосподарської техніки - трактора, засіяла сільськогосподарською культурою - соєю земельну ділянку площею 1,6000 га, розташовану поблизу координат 49.4154420, 33.0816472 в межах охоронної зони - на території с. Сидори, Кременчуцького району Полтавської області в межах водного об`єкту, яка відноситься до земель водного фонду. При цьому, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, умисно, з метою збагачення, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, ст.ст. 60, 61, 150 ч. 1 п. «г» Земельного кодексу України, ст. ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищеннянавколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони та обмеження у використанні земельних ділянок водного фонду, ОСОБА_5 самовільно зайняла земельну ділянку площею 1,6000 га у межах водоохоронної зони водного об`єкта, за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади про її передачу у власність або надання у користування (оренду), або оренду, яка розташована поблизу координат 49.4154420, 33.0816472 на території с. Сидори, Кременчуцького району, Полтавської області, самовільно задискувала вказану земельну ділянку та засіяла сільськогосподарською культурою - соєю.

Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, проведеного Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області від 29.05.2025, самовільним зайняттям земельної ділянки загальною площею 1,6000 га, яка знаходиться в межах водоохоронної зони, підозрювана ОСОБА_5 заподіяла законному володільцю - державі в особі Градизької селищної ради Кременчуцького району, Полтавської області матеріальну шкоду у розмірі 20680 грн. 62 коп.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме: самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про затвердження угоди у вказаному кримінальному провадженні.

12 серпня 2025 року між прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468,469,472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_3 та обвинувачена ОСОБА_5 за участю її захисника ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні.

Відповідно до укладеної угоди обвинувачена ОСОБА_5 повністю визнала свою винуватість в зазначеному діянні, відшкодувала завдані збитки, щиро кається.

Сторони угоди узгодили покарання ОСОБА_5 ч. 2 ст. 197-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор та обвинувачена підтримали угоду про визнання винуватості та просили її затвердити.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 також просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Враховуючи вищенаведене та розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-2 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Шкода завдана потерпілій Градизькій селищній раді Кременчуцького району Полтавської області, представником якої ОСОБА_6 надано письмову згоду прокурору на укладення ним угоди про визнання винуватості.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема ст.ст. 470-473, та Кримінального Кодексу України. Її умови відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачена в підготовчому судовому засіданні беззастережно визнала свою винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, обвинуваченій в підготовчому судовому засіданні роз`яснені: наслідки укладення та затвердження угоди, що передбачені ст.473 КПК України, наслідки невиконання угоди, що передбачені ст.476 КПК України.

Так, під час підготовчого судового засідання ОСОБА_5 стверджувала, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.2 ст.197-2 КК України, щодо якого вона визнає себе повністю винуватою, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім того, ОСОБА_5 підтвердила, що вищезазначена угода про визнання його винуватості укладена нею з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз, не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно з ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Так, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судима, не заміжня, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

Узгоджені вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд переконався, що наявні всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , і призначення ій узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд переконався, що наявні всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 65, 69 КК України, ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 12 серпня 2025 року про визнання винуватості, укладену між обвинуваченою ОСОБА_5 і прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 визнати виннною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Глобинський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1