Справа № 638/8239/25
Провадження № 1-в/638/522/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_6 про приведення вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.06.2018 року, вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2021 року та вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року стосовно ОСОБА_4 у відповідність до вимог закону, та вирішення питання застосування покарання за наявності кількох вироків -

встановив:

Начальник ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова із клопотанням, в якому просить звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 червня 2018 року за епізодом, який мав місце 11 травня 2018 року; звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 листопада 2021 року за епізодом, який мав місце 06 лютого 2021 року; привести вирок від 06 квітня 2021 року Липоводолинського районного суду Сумської області у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України, щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.08.2023 року; а також визначити остаточний строк до відбуття засудженому на підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року до призначеного покарання за вироком від 18.11.2021 року Гадяцького районного суду Полтавської області.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в державній установі відбуває покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 18 листопада 2021 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.06.2018 року остаточно призначено 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 28.10.2021 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.10.2023 рокеу визначено засудженому ОСОБА_4 покарання за наявності кілької вироків: вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2021 року та вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року і вважати ОСОБА_4 засудженим 18.11.2021 року за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за попереднім вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року остаточно визначено до відбуття 4 роки 1 місяць 6 днів позбавлення волі.

Крім того, ОСОБА_4 має попередні судимості, покарання за якими засудженим не відбуті і приєднані до знову призначеного на підставі ч.1 ст.71 КК України, а саме:

-06.06.2018 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік 6 місяців;

-06.04.2021 року Липоводолинським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185 КК України до 5 місяців арешту. Запоюіжний захід ОСОБА_4 до набрання даним вироком законної сили не обрано. Строк відбування призначеного покарання рахувати з моменту фактичного приведення даного вироку до виконання.

Відповідно до мотивувальної частини вироку від 06 червня 2018 року Гадяцького районного суду Полтавської області ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням до приміщення ч.3 ст.185 КК України, а саме 11.05.2018 року на суму 1200 гривень.

Відповідно до мотивувальної частини вироку від 18.11.2021 року Гадяцького районного суду Полтавської області ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно ч.2 ст.185 КК України, а саме 06.02.2021 року на усум 733 гривень 33 копійки.

Відповідно до положення ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ) особа підлягає адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які станом на 01.01.2018 року складає 1762 гривні, станом на 01.01.2021 року 2270 гривень грн..

Представник установи виконання покарання в судовому засіданні підтримав клопотання.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення внесеного клопотання.

Засуджений в судовому засіданні підтримав клопотання.

Вивчивши матеріали клопотання та надані документи, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 13 ч.1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.539 КПК України орган або установа виконання покарань має право на звернення до суду із питаннями, які виникають під час виконання вироку, у випадках встановлених законом, зокрема подання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Крім того, відповідно до п.11 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків, суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно п.2 ч.2 ст.539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку передбаченого п.11 ч.1 ст.537 подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Розглядом клопотання встановлено, що ОСОБА_4 засуджений:

-06.06.2018 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік 6 місяців;

-06.04.2021 року Липоводолинським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185 КК України до 5 місяців арешту. Запоюіжний захід ОСОБА_4 до набрання даним вироком законної сили не обрано. Строк відбування призначеного покарання рахувати з моменту фактичного приведення даного вироку до виконання;

-18.11.2021 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.10.2023 рокеу визначено засудженому ОСОБА_4 покарання за наявності кілької вироків: вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2021 року та вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року і вважати ОСОБА_4 засудженим 18.11.2021 року за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за попереднім вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року остаточно визначено до відбуття 4 роки 1 місяць 6 днів позбавлення волі.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, до статті 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» були внесені зміни та передбачено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян за ч.1 ст.51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за ч. 2 ст.51 КУпАП.

Згідно формулювання обвинувачення за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 червня 2018 року, визнаного судом доведеним ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, яке мало місце 11.05.2018 року на суму 1200 гривень.

Згідно формулювання обвинувачення за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 листопада 2021 року, визнаного судом доведеним, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, яке мало місце 06.02.2021 року на суму 733 гривні 33 копійки.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян станом на 01.01.2018 року становить 1762 гривні, станом на 01.01.2021 року 2270 гривень, що перевищує вартість майна, викраденого в результаті вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень: за ч.3 ст.185 КК України (епізод від 11.05.2018 року) за якими він був засудженим вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.06.2018 року, а також за ч.2 ст.185 КК України (епізод від 06.02.2021 року) за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2021 року.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, до набрання вказаним Законом чинності.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягають негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на викладене, після внесення змін Законом України №3886-IX до законодавства України про адміністративні правопорушення, вищевказані діяння, вчинені ОСОБА_4 перестали бути кримінально караними, тому суд приходить до висновку, що клопотання установи виконання покарання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а зазначені вироки слід привести у відповідність до вимог вказаного Закону шляхом виключення з вироків суду обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.3 ст.185 за епізодом, який мав місце 11.05.2018 року (вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.06.2018 року), а також передбаченого ч.2 ст.185 КК України за епізодом, який мав місце 06.02.2021 року (вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2021 року).

Крім того, 28 березня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-IX від 23 серпня 2023 року, яким на підставі частини 1 пункту 4 внесено зміни у статтю 60 Кримінального кодексу України, та визначено, що «1. Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців. 2. Арешт не застосовується до вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років».

Згідно зі ст. 60 КК України, в редакції чинній станом на 28 березня 2024 року, покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців. Арешт не застосовується до вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років.

Зміни також внесено до ч.2 ст.185 КК України, санкція якої, в чинній редакції, передбачає покарання у виді пробаційного нагляду на строк від трьох до п`яти років або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк..

Таким чином, санкція ч.2 ст.185 КК України на даний час не передбачає такого покарання як арешт.

За таких обставин, наявні підстави для вирішення питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 1 та 3 статті 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи чинну на даний час санкцію ч.2 ст.185 КК України, за якою засуджено ОСОБА_4 , суд не вправі застосувати до нього покарання у виді обмеження волі, оскільки така міра покарання є більш суворою за призначене вироком суду покарання, враховуючи положення ст. 51 КК України, а відтак погіршує становище засудженого.

Згідно зі ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 72 КК України, одному дню арешту відповідають два дні пробаційного нагляду.

За таких обставин, наявні підстави для заміни призначеного покарання у виді арешту більш м`яким а саме покаранням у виді пробаційного нагляду строком 5 (п`ять) місяців за ч.2 ст.185 КК України, що відповідає положенням ст. 59-1, ст. 72 КК України і не погіршує становище засудженого.

Крім того, як вбачається з роз`яснень, які викладені в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками.

З огляду на викладене, засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід визначити покарання за наявності кількох вироків: вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року та вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2021 року. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2021 року невідбутої частини покарання за вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року остаточно визначити ОСОБА_4 до відбуття 4 роки 1 місяць 6 днів позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з 28.10.2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.372, 354, 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_6 задовольнити.

Привести вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.06.2018 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого за ч.3 ст.185, ст.75 Кримінального кодексу України у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, виключивши з вироку суду обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за епізодом, який мав місце 11 травня 2018 року.

Привести вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263 Кримінального кодексу України, у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, виключивши з вироку суду обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за епізодом, який мав місце 06 лютого 2021 року.

Привести вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України, щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.08.2023 року.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженим вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) місяців пробаційного нагляду з покладанням у відповідності до п. 1, п. 2, п. 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст.59-1 КК України наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Визначити засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання за наявності кількох вироків: вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року та вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2021 року. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2021 року невідбутої частини покарання за вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року остаточно визначити ОСОБА_4 до відбуття 4 роки 1 місяць 6 днів позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з 28.10.2021 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів із дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Харкова. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 23.05.2025 року о 15:25 годині.

Головуючий суддя: ОСОБА_1