ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12235/25

Провадження № 11-кп/820/590/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Хмельницькому у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000009, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 січня 2025 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пирогівці Хмельницького району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 194, статтею 3901 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ст.3901 КК України, та призначено покарання:

- за ч.2 ст.194 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ст.3901 КК України 1 рік обмеження волі.

В силу ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 16.02.2025 до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільні позови потерпілих задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 521 417 грн., ОСОБА_9 25 491 грн. та ОСОБА_10 138 527 грн. в рахунок відшкодування завданої потерпілим матеріальної шкоди.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Накладений на транспортні засоби та інші речові докази ухвалами слідчого судді від 20.02.2025 (справи № 686/4471/25) арешт скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 30626 грн. 20 коп. процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 16 лютого 2025 близько 14 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння поряд із автомайстернею ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_2 , прийняв рішення про умисне знищення та пошкодження чужого майна шляхом підпалу.

Тоді ж ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне знищення та пошкодження чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження матеріальних об`єктів та реальної небезпеки для життя і здоров`я людей, утримуючи в руках заздалегідь підготовлені молоток та каністру з легкозаймистою речовиною «бензином» всередині, яку він придбав на АЗС «Укрнафта» по вул. Купріна, 54/3 в м. Хмельницькому, підійшов до автомобіля марки «Audi» моделі «100», д.н.з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , тип палива - бензин/газ, об`єм двигуна 1998 см. куб., 1993 року випуску, білого кольору, автомобіля марки «Ауді» моделі «А3», д.н.з НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , тип палива - бензин, об`єм двигуна 1197 см. куб., 2010 року випуску, користувачем яких являється ОСОБА_8 , автомобіля марки «Audi», моделі «А6», д.н.з НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , тип палива - бензин/газ, об`єм двигуна 2598 см. куб., 1996 року випуску, синього кольору, власником якого є ОСОБА_11 , а користувачем ОСОБА_10 , пересвідчившись, що за його протиправними діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, маючи прямий умисел на пошкодження вищевказаного майна, за допомогою молотка розбив передні пасажирські вікна, полив автомобілі вищевказаною речовиною, впевнившись у тому, що горюча речовина «бензин» потрапила до салону авто, після чого за допомогою належної йому запальнички умисно підпалив цю рідину та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши повне знищення транспортних засобів, які не підлягають відновленню.

Внаслідок підпалу вищевказаних автомобілів шляхом загорання також пошкоджено автомобіль марки «Daewoo» моделі «Lanos», д.н.з НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 , тип палива - бензин/газ, об`єм двигуна 1498 см. куб., 2007 року випуску, сірого кольору, власником якого є ОСОБА_9 .

Таким чином ОСОБА_7 своїми противоправними діями, які виразились в умисному знищені та пошкодженні чужого майна шляхом підпалу автомобілів, завдав потерпілим майнової шкоди, а саме: ОСОБА_8 на суму 521 417 грн., ОСОБА_9 в сумі 25 491 грн., ОСОБА_10 на суму 138 527 грн., а всього завдав потерпілим майнової шкоди на загальну суму 685 435 грн.

За умисне знищення та пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 2 ст. 194 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 умисно не виконав обмежувальний припис, будучи особою, щодо якої такий захід застосований судом, за наступних обставин.

Так, Хмельницьким міськрайонним судом 22.08.2024 у справі № 686/22674/24 винесено рішення про видачу обмежувального припису строком на шість місяців, згідно з яким ОСОБА_7 заборонено: перебувати в місці проживання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , наближатися на відстань менше 300 метрів до вказаного місця проживання ОСОБА_12 та до місця проживання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 ; вести телефонні переговори з ОСОБА_12 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_12 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватись з ним.

Однак ОСОБА_7 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.3506 ЦПК України, відповідно до якої видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, діючи умисно, 08.01.2025 о 15 год. 50 хв. прийшов до місця проживання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 , вчинив конфлікт та контактував з ОСОБА_13 , порушивши обмежувальний припис в частині заборони наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_13 за вищевказаною адресою.

Крім цього ОСОБА_7 16.02.2025 близько 09 год. 10 хв., перебуваючи біля будинку № 64 по вул. Шевченко в м. Хмельницькому, наблизився до ОСОБА_12 , вчинив конфлікт та контактував з ним, порушивши обмежувальний припис в частині заборони контактувати особисто з ОСОБА_12 та у будь - який спосіб спілкуватись з ним.

Вказаними діями, які виразились в умисному невиконанні обмежувального припису, ОСОБА_7 порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження, а саме наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_13 , контактувати особисто з ОСОБА_12 та у будь - який спосіб спілкуватись з ним, чим заподіяв шкоду суспільним інтересам, що забезпечують нормальну, регламентовану законодавством діяльність суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державній політиці у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованій на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

За умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий захід застосований судом, ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ст. 3901 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2025 року скасувати, та ухвалити новий, яким застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України.

Зазначає, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України є раніше не судимий, активно сприяв розкриттю злочину та щиро покаявся у скоєному, обіцяв відшкодувати завдані збитки потерпілим, стоїть на обліку у лікаря психіатра та нарколога.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримав, з наведених в ній підстав, просив задовольнити їх у повному обсязі, вирок змінити та призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Обвинувачений ОСОБА_7 про місце, день та час розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, через начальника установи, заяв або клопотань з приводу участі в апеляційному розгляді від нього не надходило, в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення його становища, його участь у апеляційному розгляді не є обов`язковою, у зв`язку з чим колегія суддів, з`ясувавши думку присутніх учасників провадження, прийняла рішення про проведення апеляційного розгляду у відсутність обвинуваченого, відповідно до вимог ч.4 ст.401, ч.4 ст.405, 422-1 КПК України, з урахуванням також позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.10.2023, у справі №211/111/22, провадження №51-3720км23.

Прокурор не визнала доводи апеляційної скарги, просила залишити без змін вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований, зазначивши, що судом призначено покарання обвинуваченому з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, підстави для застосування статті 75 КК України відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, думку прокурора за апеляційними доводами, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності з вимогами норм Кримінального кодексу України правильно кваліфікував його дії за частиною 2 статті 194 КК України - умисне знищення та пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу та за статтею 3901 КК України - умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий захід застосований судом.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким також була надана належна правова оцінка.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за 2 статті 194, статтею 3901 КК України, ніким із учасників судового провадження не оскаржується, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій, в апеляційному порядку не перевіряються.

В апеляційній скарзі захисник оскаржує рішення суду в частині призначеного покарання, оскільки вважає його занадто суворим і несправедливим, та вважає, що існують підстави для призначення покарання із застосуванням вимог статей 75 КК України.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Досліджуючи інформацію про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі статтею 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у розумінні статті 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України надається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті статті 414 КПК України слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент ухвалення такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання, з огляду на мету та засади його призначення.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, сукупність усіх обставин, що його характеризують, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, в силу положень ст. 89 КК України є особою не судимою, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, в тому числі за вчинення домашнього насильства та дрібного хуліганства, вчинив умисні кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії проступків за ст. 3901 КК України та тяжких злочинів за ч.2 ст.194 КК України, завдану потерпілим шкоду не відшкодував. Обставинами, що пом`якшують покарання є повне визнання своєї вини та щире каяття, обставинами, які обтяжують покарання, є вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. Вказані обставини характеризують обвинуваченого як особу, схильну до протиправних проявів, і це дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі, він може продовжити злочинну діяльність.

Суд першої інстанції, повною мірою врахувавши вказані обставини, обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.194 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ст. 3901 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, при цьому, враховуючи пом`якшуючі обставини, в межах санкцій цих статей ближче до мінімального та у мінімальному розмірах відповідно, та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначив остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі, яке є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про можливість застосування судом апеляційної інстанції до ОСОБА_7 положень, передбачених ст. 75 КК України, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виправлення, як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Враховуючи обставини скоєння кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначена ОСОБА_7 форма відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною з вчиненими ним злочинними діяннями, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Наявність зазначених вище пом`якшуючих обставин, а також дані про особу ОСОБА_7 , на які посилається в апеляційній скарзі захисник, в тому числі щире каяття, що на підставі вимог ст.89 КК України він вважається не судимим, активне сприяння встановленню фактів і обставин провадження, про те, що має намір відшкодувати завдані збитки потерпілим, стоїть на обліку у лікаря психіатра та нарколога, були враховані судом першої інстанції при призначені покарання та їм була дана належна оцінка, що стало підставою для призначення судом покарання.

Таким чином, захисник в апеляційній скарзі, мотивуючи можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, посилається на ті ж обставини, які були враховані судом при призначені покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.194 КК України ОСОБА_7 вчинив, перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, тобто на ґрунті алкоголізму та наркоманії, що судом визнано обтяжуючою покарання обставиною.

Відтак, на думку колегії суддів, апеляційна скарга захисника не містить достатньо обставин, які свідчили би про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, призначеного за ч. 2 ст. 194, ст. 3901 КК України,та стали би підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання згідно зі статтею 75 КК України з випробуванням. Призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а тому підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість та необхідність його пом`якшити, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи для застосування вимог статті 75 КК України, не є переконливими та достатніми для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуваннямна підставі вимог статті 75 КК України, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, наслідки злочину, пост кримінальну поведінку обвинуваченого та дані про його особу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16 10 2008 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, ухвалене законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни вироку суду першої інстанції та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуваннямна підставі вимог статті 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2025 рокустосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3