Провадження № 1-кп/686/320/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_9 ,

психолога ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001160 від 08 квітня 2024 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, українця, громадянина України, із середньою освітою, студента 3-го курсу ДНЗ «Вище професійне училище № 11 міста Хмельницького», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , раніше не судимого, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Неповнолітній ОСОБА_8 , 07 квітня 2024 року, близько 14 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині об`їзної дороги дачного масиву «Видрові Доли», в напрямку до с. Олешин, Хмельницького району, зі сторони дачного масиву «Видрові Доли», в порушення вимог пп. 2.3 (б), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правил дорожнього руху), діючи протиправно, недбало, тобто не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із передньою частиною автомобіля «Citroen C-Elysse» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався попереду в зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді «тупої травми грудної клітини і живота, закритих переломів 9-10 ребер грудної клітини зліва по лопатковій лінії без зміщення уламків, забою передньої черевної стінки, забою лівого передпліччя, саден шкіри обох верхніх кінцівок», - які по своєму характеру, в своїй сукупності, відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, як такі що зазвичай спричиняють тривалий розлад здоров`я (більше 21 доби).

Своїми діями, ОСОБА_8 , порушив вимоги пп. 2.3(б), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, зміст яких полягає у наступному:

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

(б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

- п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 , перебувають в причинному зв`язку із подією дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків, а саме, спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 .

За порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, неповнолітній ОСОБА_8 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України.

Встановлені судом обставини підтверджуються наступними, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, доказами.

Показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , якийв суді свою провину визнав повністю та показав, що 07 квітня 2024 року разом з товаришем поїхав на орендованому автомобілі «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 до автомобільного майданчика поблизу сміттєзвалища, яке знаходиться за межами м. Хмельницького, неподалік с. Олешин, Хмельницького району. Після цього, близько 14 год. 30 хв., він керуючи автомобілем «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись зі швидкістю близько 90-100 км/год. по проїзній частині об`їзної дороги дачного масиву «Видрові Доли», в напрямку до с. Олешин, Хмельницького району, на одному із поворотів, не впорався з керуванням, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу, внаслідок чого відбулось зіткнення із передньою частиною автомобіля «Citroen C-Elysse» д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався навпроти. Як наслідок, водій автомобіля «Citroen C-Elysse» ОСОБА_4 , його дружина та малолітній син отримали тілесні ушкодження. В подальшому потерпілий викликав на місце дорожньо-транспортної пригоди швидку медичну допомогу та поліцію. Окрім цього, ОСОБА_8 пояснив, що він усвідомлює суспільно-небезпечний характер своїх дій, спричиненні наслідки та щиро розкаюється у вчиненому.

Показами потерпілого ОСОБА_4 про те, що 07 квітня 2024 року, близько 14 год. 30 хв. він керуючи автомобілем «Citroen C-Elysse» д.н.з. НОМЕР_3 , рухався з невеликою швидкістю по проїзній частині дороги в напрямку дачного масиву «Видрові Доли» зі сторони с. Олешин, Хмельницького району. В автомобілі на передньому пасажирському сидінні перебувала його дружина - ОСОБА_11 та на задньому пасажирському сидінні малолітній син - ОСОБА_12 . В цей час, на зустріч з великою швидкістю виїхав автомобіль «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , який допустив виїзд на зустрічну смугу, внаслідок чого відбулось зіткнення із передньою частиною керованого ним автомобіля «Citroen C-Elysse» д.н.з. НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо йому, дружині та малолітньому сину були спричиненні тілесні ушкодження. При цьому, його малолітній син - ОСОБА_12 отримав травму голови, втратив свідомість, на обличчі текла кров, а тому він переніс сильний страх за життя сина. Одразу після ДТП, він викликав бригаду ШМД та поліцію. Внаслідок отриманих травм, його син проходив тривале лікування та реабілітацію.

Аналогічними показами свідка ОСОБА_11 , яка була пасажиром в автомобілі «Citroen C-Elysse» д.н.з. НОМЕР_3 .

Свідок ОСОБА_13 показав, що обвинувачений разом із своїм товаришем попросили його орендувати автомобіль, при цьому йому потрібно було бути водієм. Після цього він орендував автомобіль «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 у ОСОБА_14 , яка надала техпаспорт та ключі від автомобіля. Надалі разом з обвинуваченим і його товаришем вони катались по місту, а у вечері він передав їм технічний паспорт та ключі від автомобіля, при цьому йому не було відомо, що ОСОБА_8 є неповнолітній. Наступного дня він дізнався, що обвинувачений потрапив на вказаному автомобілі у дорожньо-транспортну пригоду.

Місце дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів відносно проїжджої частини, їх механічні пошкодження, дорожня обстановка зафіксовані у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.04.2024, схемі та фотоілюстраціях до цього протоколу (т.1 а.с. 104-114).

З висновків експерта № 245 від 29.05.2024 року та №246 від 29.05.2024 року вбачається, що у ОСОБА_4 мають місце тілесні ушкодження у вигляді «тупої травми грудної клітини і живота, закритих переломів 9-10 ребер грудної клітини зліва по лопатковій лінії без зміщення уламків, забою передньої черевної стінки, забою лівого передпліччя, саден шкіри обох верхніх кінцівок», - які виникли від дії на тіло тупих твердих предметів, та при ударі тілом останнього об такі, якими могли бути конструктивні частини салону легкового автомобіля, та їм подібні предмети, могли мати місце при такому ДТП, як зіткнення легкових автомобілів, де ОСОБА_4 міг знаходитись в якості водія легкового автомобіля. Тілесні ушкодження у ОСОБА_4 по своєму характеру, в своїй сукупності, відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, як такі що зазвичай спричиняють тривалий розлад здоров`я (більше 21 доби (т.1 а.с. 180-183).

Під час проведення слідчого експерименту 14.10.2024 року, потерпілий ОСОБА_4 вказав на обставини дорожньо-транспортної пригоди, що зафіксовано у відповідному протоколі, план-схемі до протоколу та додатку - диску з відеозаписом слідчої дії (т.1 а.с. 184-188).

За даними висновків експерта №СЕ-19/123-24/4709-ІТ від 19.07.2024 року та №СЕ-19/123-24/4708-ІТ від 19.07.2024 року, на момент дослідження робоча гальмова система автомобілів «Hyundai Sonata» та «Citroen C-Elysse» виконувала функції, що передбачені її конструкцією. Ознак, які б свідчили про непрацездатність вказаних систем до моменту ДТП, не виявлено (Т.1 а.с. 121-127).

Висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/102-24/20533-ІТ від 23.10.2024 року, згідно якого: в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Citroen C-Elysse» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Hyundai Sonata» шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України; в заданій дорожній ситуації, водій автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 , повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3, 12.4 Правил; в заданій дорожній ситуації, технічна можливість запобігти пригоді, у водія автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 визначалася виконанням ним вимог п.12.1 Правил, для чого він не мав будь-яких перешкод технічного характеру; в заданій дорожній ситуації, невідповідність дій водія «Hyundai Sonata» ОСОБА_8 вимогам п.12.1 Правил з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.207-211).

Окрім цього, встановлені судом обставини підтверджуються: інформацією гідрометеорологічної станції Хмельницький щодо погодних умов на час ДТП; картками виїзду екстреної медичної допомоги; відомостями щодо звернення за медичною допомогою ОСОБА_4 , ОСОБА_11 ; висновками експерта №223 від 16.05.2024, №224 від 16.05.2024 щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 ; медичною карткою стаціонарного хворого та медичними документами на ім`я ОСОБА_12 ; медичною документацією на ім`я ОСОБА_4 ; результатами тесту приладу «Драгер», якими встановлено відсутність алкогольного сп`яніння у водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Таким чином, дослідивши під час судового розгляду всі обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку про доведення у ході судового розгляду винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання судом враховуються визначенні ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_8 раніше не судимий, вчинив необережний нетяжкий злочин, в стані сп`яніння не перебував, після ДТП залишився на місці події, висловив жаль щодо спричинених наслідків.

Суд враховує, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро кається у вчиненому, вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім, що пом`якшує йому покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому - відсутні.

На час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 виповнилось 16 років, він має батьків ( ОСОБА_7 та ОСОБА_15 ), на обліку в службі у справах дітей Хмельницької міської ради не перебуває, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, також не перебуває на профілактичному обліку у секторі ювенальної превенції, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався (т.1 а.с. 199, 200, 202, 203-204).

ОСОБА_8 навчається у Державному начальному закладі «Вище професійне училище №11 м. Хмельницького» за професією «Токар. Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів».

Відповідно до наявних у справі характеристик з начального закладу, ОСОБА_8 до освітніх обов`язків в цілому ставиться відповідально, пропусків без поважної причини немає. У спілкуванні з ровесниками ввічливий, підтримує доброзичливі стосунки з одногрупниками. У групі поводиться спокійно, конфліктних ситуацій не створює. Батьки приділяють належну увагу сину, постійно підтримують зв`язок з класним керівником та майстром виробничого навчання.

Згідно досудової доповіді органу пробації, ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький. Виправлення останнього без ізоляції від суспільства можливе (т.1 а.с. 36-42).

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 вказала, що син у скоєному розкаюється, розуміє протиправність вчинених дій, готовий нести відповідальність за вчинене, зробив для себе відповідні висновки. Вона провела з ним неодноразово профілактичні бесіди щодо неприпустимості такої поведінки. Після скоєння злочину сином не було вчинено жодних правопорушень, він навчається, допомагає їй по господарству.

Суд враховує, що оскільки ОСОБА_8 немає самостійного доходу, власних коштів або майна, на яке може бути звернене стягнення, з огляду на положення ст.99 КК України покарання у виді штрафу до нього не може бути застосовано. Покарання у виді виправних робіт не може бути застосовано, оскільки ОСОБА_8 не працевлаштований. Також, враховуючи положення ст.98 КК України, не можуть бути застосовані до неповнолітнього обвинуваченого і інші покарання, передбачені санкцією ч.1 ст.286 КК України.

Разом з цим, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №2 визначено, що в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 97 КК України, неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Статтею 105 КК України передбачено, що неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом. До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

У постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року (справа № 754/5884/19) зроблено висновок, що згідно із ч.1 ст. 105 КК України суд управі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов: а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; б) неповнолітній щиро розкаявся; в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття; г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

При цьому, необхідно зважати, що під час постановлення вироку щодо неповнолітньої особи суд повинен суворо дотримуватися загальних засад кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим в ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК України і розділу XI Загальної частини КК України.

Відповідно до п.10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_16 вчинив необережний нетяжкий злочин, який вчиненим ним у неповнолітньому віці та вперше, щире розкаяння обвинуваченого, позитивні характеристики, його бездоганну поведінку після вчинення злочину, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо відповідно до ст.105 КК України звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд батьків тривалістю до досягнення повноліття.

На думку суду звільнення від покарання за ч.1 ст. 286 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характерубуде необхідним і достатнім для виправлення неповнолітнього обвинуваченого, запобігання вчинення ним нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення завданої злочином матеріальної та моральної шкоди.

Статтею ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Разом з цим, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_16 не працевлаштований, самостійного доходу, власних коштів, заощаджень, чи майна не має, перебуває на утриманні своїх батьків та проходить навчання в ДНЗ «Вище професійне училище №11 міста Хмельницького». Відповідно до довідки даного навчального закладу, ОСОБА_8 доходу не отримує. Матеріали справи не містять доказів на спростування таких висновків суду.

Зазначені обставини виключають можливість стягнення із неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_16 коштів за пред`явленим позовом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_16 є неналежним відповідачем, а тому цивільний позов слід залишити без розгляду

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України, визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 10.04.2024 року (справа №686/9867/24, провадження №1-кс/686/3169/24) на автомобілі «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 та «Citroen C-Elysse» д.н.з. НОМЕР_3 в порядку ст. 174 КПК України слід скасувати, оскільки відпала потреба у даному заході забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.105 КК України, ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України суд

ухвалив:

Неповнолітнього ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України.

На підставі ст. 105 КК України неповнолітнього ОСОБА_8 звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд батьків тривалістю до досягнення повноліття.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення завданої злочином матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_4 його право звернутись із цивільним позовом про відшкодування завданої шкоди в порядку цивільного судочинства до належного відповідача.

Речові докази:

- медичну картку амбулаторного хворого №2901 на ім`я ОСОБА_12 , яку передано КП «Хмельницька дитяча лікарня» Хмельницької міської ради - залишити даній установі за належністю;

- медичну документацію надану, яку надав ОСОБА_4 та яка останньому була повернута - залишити йому за належністю;

- автомобіль «Citroen C-Elysse» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ТОВ «Органосін ЛТД» та який переданий на зберігання на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів, що по вул. Романа Шухевича 120-Д м. Хмельницького - повернути володільцю ОСОБА_4 ;

- автомобіль «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , який передано на зберігання на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів, що по вул. Романа Шухевича 120-Д м. Хмельницького - повернути власнику ОСОБА_14 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 10.04.2024 року (справа №686/9867/24, провадження №1-кс/686/3169/24) на автомобілі «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 та «Citroen C-Elysse» д.н.з. НОМЕР_3 - скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: