Справа №588/1534/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/920/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 29 травня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000032 від 07 лютого 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком без визначення розмиру застави, яке вмотивовано тим, що строк тримання під вартою ОСОБА_6 спливає, судовий розгляд кримінального провадження до його закінчення завершити неможливо, а ризики, які були підставою для обрання такого заходу не зменшились та не перестали існувати.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 29 травня 2025 року, на задоволення клопотання прокурора, обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 год. 00 хв. 27 липня 2025 року, без визначення розміру застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що коли його затримували 26 березня 2024 року, то жодних причин, які стали для цього підставою, не пояснювали, що вказує на порушення вимог ст. 208 КПК України, крім того, діями співробітників СБУ були допущені і інші порушення його прав, які виражались у застосуванні закону у зручний для правоохоронних органів спосіб, а саме, виїзд групи для його арешту у м. Тростянець, був спланований, обшук приміщення, де він проживає, вилучення речей, його допит, відбувався без участі адвоката, він приїхав о 16 годині, а його затримання відбулось об 11 год. 40 хв. Також, мало місце втручання в його особисте життя та порушена таємниці листування.

З врахуванням як вищезазначеного, так і тих обставин, що повідомлення йому про підозру є незаконним, оскільки ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, апелянт вважає, що і тримання його під вартою є незаконним та просить роз`яснити, за який злочин він був затриманий.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулось на адресу суду, і в апеляційній скарзі обвинувачений не вказував про участь в судовому засіданні при розгляді даного провадження.

У свою чергу захисник ОСОБА_7 подала до суду заяву, в якій просила провести судове засідання у її відсутність. Прокурор у кримінальному провадженні також направив до суду заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі.

Враховуючи як зазначені обставини, так і те, що в апеляційній скарзі питання про погіршення становища обвинуваченого не ставиться, колегія суддів вважає за можливе розглядати дане провадження в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, за відсутності його учасників, а тому, заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, перевіряючи доводи клопотання прокурора про доцільність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого, у разі доведеності вини, останньому загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

Крім того, судом було враховано і те, що в матеріалах даного провадження наявні докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 має тісні родинні зв`язки із громадянами російської федерації та особисті зв`язки із співробітником аналітичного управління фсб рф.

Саме з врахування зазначеного, встановивши існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд і визнав доведеною неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та задовольнив подане прокурором клопотання.

З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, доводами апелянта правильність такого висновку жодним чином не спростовано, оскільки обвинуваченим взагалі не наведено обставин, які не були враховані та за яких клопотання прокурора не підлягало б до задоволення, і до нього можливо було б застосувати більш м`який запобіжний захід або змінити той, який застосовано.

При цьому, колегія суддів зауважує, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а тому доводи ОСОБА_6 про необґрунтованість повідомленої йому підозри, є безпідставними, та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки останній перебуває вже не у статусі підозрюваного, а обвинуваченого.

Що стосується посилань апелянта на порушення, які мали місце при його затриманні, допиті, обшуку його приміщення, то колегія суддів вказаним обставинам на даній стадії оцінки не надає, оскільки як ці обставини, так і обставини винуватості чи невинуватості особи, будуть предметом розгляду суду, який розглядає вказане кримінальне провадження по суті та прийматиме в ньому остаточне рішення.

Крім того, при прийнятті даної ухвали, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При цьому, ЄСПЛ неодноразово зауважував, що врахування тяжкості вчиненого кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У даному випадку, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину - державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану.

З огляду на те, що вказаний злочин є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, суворість передбаченого за це покарання, з підстав, що суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, продовження обвинуваченому у вчиненні вказаного злочину ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 29 травня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4