провадження №1-кп/947/1010/25
У Х В А Л А

27 травня 2025 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню №0000437 від 03.04.2025 року,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

1. Зміст клопотання.

У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.121 КК України.

26.05.2025 року до суду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування якого, прокурор зокрема зазначив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

03.04.2025 ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст.208 КПК України, а ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 04.04.2025 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 31.05.2025 року.

Вказував, що для продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою існують наступні підстави.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення - передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, - переховування вказаного обвинуваченого від суду.

Також, необхідність проведення допитів в судовому засіданні свідків і потерпілого, адреси мешкання яких відомі обвинуваченому ОСОБА_3 - свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, - незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на потерпілу і свідків у цьому ж кримінальному провадженні; схиляючи їх до зміни своїх показань на користь ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, постійних джерел доходів не має, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що свідчить про те, що він може вчиняти інші кримінальні правопорушення та підтверджує наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Стверджував, що підстави для визначення розміру застави обвинуваченому відсутні.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.36, 131, 132, 176- 178, 183, 184, 194, ч.3 ст.315 КПК України, просив продовжити на 60 діб строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Позиції учасників судового провадження.

Під час судового розгляду, прокурор підтримав подані клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник, під час судового розгляду, проти клопотання прокурора заперечували, у його задоволенні просили відмовити, просили застосувати домашній арешт. Захисник зокрема зазначив, що ризики перелічені прокурором не доведені.

Звертала увагу, що ОСОБА_3 раніше не судимий, має місці соціальні зв`язки, а тому переховуватися та іншим чином перешкоджати суду намірів не має.

3. Мотиви та висновки суду.

Суд, заслухавши клопотання, дослідивши додані до нього документи та вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Частина 3 ст.331 КПК України передбачає, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Судом з поданого клопотання та реєстру матеріалів досудового розслідування, доданих до обвинувального акту встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 перебувають під вартою з 14.03.2024 року, а обвинувачений ОСОБА_6 перебував під вартою з 03.04.2025 року.

Будь яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин, прокурором до клопотання додано не було та в судовому засіданні не надано.

У зв`язку з цим, враховуючи засаду змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості з`ясувати, які ризики були враховані слідчим суддею під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу та чи продовжують вказані ризики існувати на сьогоднішній день, саме в тому об`ємі на який посилається прокурор.

В той же час, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та перебувають під вартою з 03.04.2025 року, суд вважає за необхідне врахувати відносно обвинуваченого ризики, які обумовлені пред`явленим обвинуваченням та тяжкістю можливого покарання.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд повторно звертає увагу, що прокурором до клопотання не було додано будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин, але враховуючи тяжкість можливого покарання, суд погоджується, що на сьогоднішній день, продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Отже, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

Частина 1 ст.194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1 та 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04), ЄСПЛ вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою (п.34). Однак, з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими. Тому ЄСПЛ повинен встановити, чи були інші підстави, наведені судами, зокрема тяжкість імовірного покарання, ризик того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання, «достатніми» та «відповідними» (п.35). ЄСПЛ зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. ЄСПЛ визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, ЄСПЛ неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26.07.2001 року).

Під час судового розгляду, зі сторони обвинувачення, не надано жодного доказу на підтвердження того, що ризики, передбачені п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати.

Таким чином, суд робить висновок, що існування обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у сукупності з існуючим ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України, презумпцію невинуватості та не доведеністю зі сторони прокурора недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який на думку суду є достатнім для запобігання ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не достатні для запобігання зазначеному ризику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 194, 199, 331, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на 2 (два) місяці, тобто до 27 липня 2025 року включно.

2. Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії домашнього арешту, залишати цілодобово своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, за виключенням повітряних тривог, під час яких обвинувачений може відвідувати бомбосховища, а також відвідування медичних закладів для отримання ним медичної допомоги за направленням лікаря та явки його до суду, з урахуванням часу на проїзд.

3. Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії домашнього арешту: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з м.Одеси без дозволу суду; 3) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками по кримінальному провадженню №0000437 від 03.04.2025 року; 4) здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

4. Роз`яснити ОСОБА_3 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

5. Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на Одеське РУП №1 ГУНП в Одеській області, якому направити копію цієї ухвали.

6. Роз`яснити, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

7. Строк дії цієї ухвали з 27 травня 2025 року до 27 липня 2025 року включно.

8. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1