Справа № 454/2488/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/552/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2025 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000063 від 17 квітня 2021 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

цією ухвалою, задоволено клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, без визначення розміру застави строком на 60 днів до 01.08.2025 року включно, з поміщенням останнього до ДУ "Львівська установа виконання покарань №19". Строк дії ухвали визначено до 01.08.2025 року включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що вважає доведеною наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності і недостатність застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, для його запобігання з огляду на те, що обвинувачується ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачається покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, без альтернативи застосування більш м`якого покарання.

На вказану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2025 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру обвинуваченому ОСОБА_10 ; постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, строком на 2 місяці та покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, винесеною із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Наголошує, що обвинувачений перебуває під вартою майже чотири роки на два місяці, сторона обвинувачення подає однотипні клопотання, без будь-яких доказів наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Звертає увагу колегії суддів на те, що колото-ріжучі рани в ділянці 7-го міжребер`я, на спині в ділянці 11-го грудного хребця на правому стегну, різана рана та тім`яній ділянці та садна на обличчі мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Причиною смерті потерпілого стало проникаюче сліпе колото-різане поранення живота з ушкодженням капсули печінки. Тобто, обвинувачений ОСОБА_6 не мав жодного умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 , а захищався від неправомірного посягання на своє життя та здоров`я зі сторони потерпілого, наніс 4 хаотичні, не цілеспрямовані в життєво важливі органи людини удари, щоб припинити протиправне посягання на своє життя зі сторони потерпілого та звільнитися від удушення. Обвинувачений не заперечує нанесення ударів ножем потерпілому, але стверджує, що діяв у стані необхідної оборони, сприйнявши протиправні дії потерпілого ОСОБА_11 реально, а саме повалення його на землю ударом кулаком в область голови, перебування потерпілого зверху над ним та спробою удушення, як дії, що загрожували його життю і здоров`ю. Відтак вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 мають бути кваліфіковані за ст.118 КК України, як такі, що вчинені у стані необхідної оборони, максимальна міра покарання за які це два роки позбавлення волі.

Заявляє, що станом на тепер досліджено усі докази, допитано усіх свідків, отримано судом висновки експертиз та допитано експертів. Отже ризики, на які посилається сторона обвинувачення є необгрунтованими та безпідставними.

Посилається на практику Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідача, виступ захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який таку заперечив, вважає оскаржувану ухвалу законною та обгрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованому ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого, не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, відтак будучи особою обізнаною із можливою мірою покарання, може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на учасників кримінального провадження у незаконний спосіб.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Що ж стосується апеляційних доводів про невірну кваліфікацію дії обвинуваченого, то колегія суддів звертає увагу на те, що захисник по суті просить надати оцінку пред`явленому обвинуваченню та фактично висловитися по суті пред`явленого обвинувачення, що може зробити тільки суд при розгляді справи по суті, прийнявши законне та обґрунтоване рішення, встановивши вину або невинуватість певної особи.

Крім цього, колегія суддів колегія суддів приходить до висновку, що доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинних дій, підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті, а тому апеляційні доводи з цього приводу є необґрунтованими.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання судом враховано передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскаржувана ухвала є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Також, апеляційні доводи про не визначення обвинуваченому є безпідставними, враховуючи положення п.2 ч.4 ст.183 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2025 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000063 від 17 квітня 2021 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4