ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу представника третіх осіб адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року, про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001835 від 30.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року клопотання слідчого СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 задоволено частково.

Накладно арешт арешт на металобрухт чорних та кольорових металів, а саме брухт міді 393,5 ку, брухт титану- 12 кг, брухт нержавіючою сталі 3409 кг, брухт бронзи- 383,5 кг, брухт алюмінію- 997 кг, загальною масою 5195 кг.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що слідчим доведена наявність достатніх підстав вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення і зазначені в клопотанні речі, що вилучені є речовими доказами, а тому арешт зазначеного майна буде мати доказове значення у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості відчуження, користування розпорядження та подальшого дослідження його слідством, доцільно накласти арешт на нього, тобто тимчасове, до скасування у встановленому кримінально-процесуальним законодавством порядку, позбавлення права на його відчуження, розпорядження та користування.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився представника третіх осіб адвоката ОСОБА_6 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на майно ТОВ «ВРЄМЯ 2050» та повернути металобрухт власнику.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відтак ухвала підлягає скасуванню.

В обґрунтування свої вимог зазначає, що висновок про те що надані водієві документи не підтверджують походження вантажу, зробили поліцейські, які й викликали слідчу оперативну групу.

Висновок патрульних поліцейських про походження вантажу слідчими не перевірявся, наділі ця інформація як не спростована, була внесена до ЄДРСР.

Зазначає, що порушення порядку здійснення заготівлі металобрухту та операцій з металобрухтом, передбачено ст.213 КК України є проступком, а не злочином. Відомості внесені в ЄРДР за ч.4 ст 185 КК України для отримання найбільш широких повноважень для здійснення тиску на водія ОСОБА_8 та ТОВ «ВРЕМЯ 2050»

Наголошує, що всі підстави для внесення відомостей до ЄРДР та накладення арешту на вилучене майно, ґрунтуються лише на висновках патрульної поліції про кримінальне походження металобрухту та причетність до цього водія ОСОБА_8 .

Зазначає, що витяг не відповідає вимогам ст. 214 КПК

Вважає, що досудове розслідування проводилось без внесення відомостей до ЄДРДР, оскільки в фабулі не зазначено відомості, передбачені ч.5 ст. 214 КПК.

Наголошує, що слідчим та слідчим суддею було порушено право на захист, оскільки:

неодноразово здійснювалось звернення до слідчих, щодо можливості ознайомлення з клопотанням про арешт майна в порядку ст. 221 КПК на що отримувалась відмова;

ознайомитись з клопотанням під час судового засідання виявилось неможливим, оскільки слідчий суддя зазначив, що ознайомлення передбачене ст. 221 КПК України.

В судовому засіданні було подано заперечення на клопотання про арешт майна , але судом доводи викладені в запереченні та додаткові документи до уваги прийняті не було.

Вважає, що слідчим не доведено, що тимчасово вилучене майно є речовим доказом, у розмінні ст. 98 КПК

Слідчим не надано жодного доказу, що на підтвердження законності та доцільності затримання автомобіля з вантажем.

Наголошує, що слідчим суддею не було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали від 19.12.2024 року , ухвалу було надано лише 20.12.2024 року, дата оголошення повного тексту невідома.

Позиції учасників:

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, та представника третіх осіб, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший час та відомості про поважність причин їх неявки.

Висновки суду:

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як убачається з матеріалів провадження, слідчим СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001835 від 30.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

13 грудня 2024 року постановою слідчого вище вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та передано на зберігання предстанику ТОВ «Метпром перспектива» ОСОБА_9 .

17.12.2024 року слідчий СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про арешт майна, транспортного засобу марки «MAN» моделі 10.163, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , білого кольору, 1998 року випуску, що на праві власності належить ОСОБА_10 та металобрухт чорних та кольорових металів , з них брухт міді 393,5 ку, брухт титану- 12 кг, брухт нержавіючою сталі 3409 кг, брухт бронзи- 383,5 кг, брухт алюмінію- 997 кг, загальною масою 5195 кг, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, посилаючись на наявність підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду від 19 грудня 2024 року клопотання слідчого задоволено частково, накладено арешт на металобрухт чорних та кольорових металів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя дотримався.

Так, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку та правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна та накладення арешту на вищезазначене майно.

Доводи апелянта, про те, що підставою для внесення відомостей в ЄРДР та накладення арешту на вилучене майно, ґрунтується лише на висновку патрульної поліції, спростовується наявним в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Згідно ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення ЄРДР (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року №139). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами пп.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними, але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації кримінального правопорушення та внесення даних до ЄРДР.

У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів не вбачає порушення вимог ст. 124 КПК, оскільки витяг з ЄРДР містить необхідні відомості, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, крім того данні відомості підтверджуються рапортами працівників поліції, тому твердження сторони захисту в цій частині не заслуговує на увагу, оскільки спростовуються матеріалами даного провадження.

Колегією суддів встановлено, що 29.11.2024 року працівниками поліції у м. Краматорську зупинено автомобіль «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який перевозив металобрухт кольорових металів. Під час перевірки документів, працівниками поліції виявлено, що в товарно- транспортній накладній не зазначено адреси навантаження металобрухту та адреси його розвантаження у зв`язку з чим виникла підозра у походженні металобрухту та на місце зупинки викликано слідчо-оперативну групу. Надалі за даним фактом було внесеною відомості до ЄРДР за ч.4 ст. 185 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що органом досудового розслідування спрямовано запит в порядку ст. 93 КПК України на юридичну адресу ТОВ «ВРЄМЯ 2050», з метою витребування документів, які б підтверджували джерело походження металобрухту . Але ні ТОВ «ВРЄМЯ 2050», ні його представником не надано жодного документу які б підтверджували походження металобрухту кольорових металів, який було виявлено в транспортному засобі «MAN» під керування водія ОСОБА_8 .

Крім того в результаті проведення органом досудового розслідування моніторингу встановлено, що в провадженні СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області перебуває шість кримінальних проваджень за повідомленнями підприємств та установ про викрадення кабельно-провідникової продукції, місце знаходження якої та осіб причетних до її викрадення не встановлено.

Тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що на даному етапі кримінального провадження є необхідним накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а також для встановлення власника майна та джерела походження металобрухту. Вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відомості, які внесені в ЄРДР та визначення правової кваліфікації є неправильними і зроблені задля отримання більш широких повноважень при проведенні досудового розслідування та можливості здійснення тиску в тому числі на водія автомобілю. Слід зазначити, що місцем затримання вантажу є територія Донецької області, де проводяться активні бойові дії і можливі випадки викрадення чужого майна із залишених підприємств, установ та організацій. Вказаний висновок підтверджується в тому числі моніторингом органу досудового розслідування звернень підприємств та організацій, за результатами яких проводиться досудове розслідування за фактами викрадення майна. Тобто такі злочини на території Донецької області є непоодинокими.

Під час дослідження матеріалів провадження, колегією суддів не встановлено зазначеного адвокатом порушення права на захист, оскільки адвокат ОСОБА_6 був присутній в судовому засіданні під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно.

Крім того до початку судового розгляду останнім подано заперечення на клопотання про арешт майна з додатками, в яких також відсутні відомості про джерело походження металобрухту, тому колегія суддів вважає, дане твердження сторони захисту не доведеним та таким, що вводить суд апеляційної інстанції в оману.

Решта доводів апеляційної скарги не є такими, що дають підстави для скасування рішення слідчого судді.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника третіх осіб адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року, про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001835 від 30.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: