№522/2943/20, 1-в/522/42/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Гаєвої Л.В.,

за участю секретаря - Говорової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Приморського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області Шинкарук О. про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» за №3886-IX від 18.07.2024 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сухумі, Республіки Грузії, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого: - 01 листопада 2022 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 140 годин громадських робіт, суд

ВСТАНОВИВ:

Начальник Приморського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області Шинкарук О. звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із поданням про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» за №3886-IX від 18.07.2024 року вироку Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було засуджено за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 140 годин громадських робіт, із підстав зазначених нею письмово.

До судового засідання прокурор, представник Приморського РВ філії Державна установа «Центр пробації» в Одеській області, засуджений ОСОБА_1 не з`явились, кожний окремо, були повідомлені належним чином про необхідність явки до суду.

До судового засідання прокурор Муравйов П.Г. звернувся до суду із письмовою заявою від 26.03.2025 року, у якій просив задовольнити вище указане подання, із підстав зазначених ним письмово.

Суд, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Пунктом 2 ч.2 ст.539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п.13 ч.1 ст.537 КПК України.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року (далі Закон №3886-ІХ).

Вище зазначеним Законом №3886-ІХ внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та викладено ст.51 КУпАП в новій редакції, якою визначено адміністративну відповідальність за вчинення дрібної крадіжки, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказане свідчить про збільшення порогу кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 України.

Неоподаткований мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в інших законах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України для відповідного року.

Підпунктом169.1.1п.169.1 ст.169 розділу IV ПК України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 року по справі №0306/7567/12 (провадження №13-73кс19) зазначила, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені, чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5КК України. Згідно з частиною першою цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності.

Дана позиція також узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, згідно якої, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом №3886-IXкримінальна відповідальність за статтями185,190,191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Внаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП. Як наслідок, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподаткованих мінімумів, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенніст.5 КК України.

Як вбачається із ч.1 ст.74 КК України звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Вказана ч.2 ст.74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст.536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання.

Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч.2 ст.74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 КПК України.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році для основних соціальних і демографічних груп населення працездатних осіб з 1 січня 2019 року - 1921 грн.

Згідно вироку Приморського районного суду м. Одеси від 1.11.2022 року ОСОБА_1 12.02.2019 року вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), спричинивши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 420 грн., тобто на суму меншу за встановлений на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, а саме 1921 грн.

Таким чином, на засудженого ОСОБА_1 розповсюджується дія Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року і яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, а тому ОСОБА_1 підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_1 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд вважає, що подання органу пробації є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ч.2 ст.74 КК України, ч.4 ст.107, п.13 ч.1 ст.537, п.2 ч.2 ст.539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання начальника Приморського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області Шинкарук О. про звільнення засудженого ОСОБА_1 від призначеного покарання, на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння - задовольнити. На підставі ч.2 ст.74 КК України, п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 1.11.2022 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у вигляді громадських робіт строком на 140 годин, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, за яке він був засуджений.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення ухвали через Приморський районний суд м. Одеси у Одеський апеляційний суд.

Суддя Гаєва Л.В.