Справа № 191/4533/24
Провадження № 1-кп/191/385/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 ,

представника Синельниківського РУП сектору ювенальної превенції ОСОБА_6 ,

представника Служби у справах дітей Синельниківської міської ради ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області м. Синельникове матеріали кримінального провадження №0000760 від 31 серпня 2024 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України з неповною середньою освітою, учня 8-го класу Нікопольського ліцею «Гармонія» Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2024 в період часу з 11-30 год. до 16-00 год. (більш точного часу не встановлено) неповнолітній ОСОБА_8 , проходячи повз гаражі по АДРЕСА_3 побачив дещо відчинені двері в гаражі № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 (про похилий вік якого йому було відомо), та достовірно знаючи, шо у вказаному гаражі останній зберігає свій колісний транспортний засіб - мотоцикл «МИНСК» моделі: ММВЗ- 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, номер двигуна: НОМЕР_3 , номер рами: НОМЕР_4 , червоного кольору, у нього раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням в приміщення.

Знаходячись біля вказаного гаражу АДРЕСА_3 , неповнолітній ОСОБА_8 , переконавшись в тому, що його протиправні дії залишаться непомітними, реалізуючй свій раптово виниклий прямий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у приміщення за допомогою фізичної сили рук, розігнув ланку ланцюга, після чого відчинив ворота, та за допомогою фізичної сили таємно, умисно, із корисливих мотивів, на свою користь, викотив з гаража колісний транспортний засіб, який покотив повз ряд гаражів. Таким чином, неповнолітній ОСОБА_8 незаконно заволодів транспортним засобом - мотоциклом «МИНСК» моделі: ММВЗ-З, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, номер двигуна: НОМЕР_3 , номер рами: НОМЕР_4 , червоного кольору, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними злочинними діями неповнолітній ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 13486,67 грн.

Умисні дії неповнолітнього ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням в приміщення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєному злочину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та надав показання, які повністю підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті. Додав, що шкода потерпілому була відшкодована повністю, шляхом повернення майна. Претензій будь-якого характеру потерпілий не мав і не має.

Законний представний потерпілого ОСОБА_5 зазначила, що потерпілий претензій не має, так як йому вони шкоду відшкодували повністю. Просить суворо не карати її сина.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання. Цивільний позов не заявляв. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням у розмірі 13486 грн.67 коп. була в ході досудового розслідуваня відшкодована шляхом повернення майна.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин без дослідження доказів.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого, в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини: обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні ним кримінального правопорушення, його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням в приміщення.

Суд вважає, що таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом». Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.

До пом`якшуючих обставин ОСОБА_8 , згідно положень ст. 66 КК України, суд враховує вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття.

Обставина, яка обтяжує покарання неповнолітнього ОСОБА_8 , відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання ОСОБА_8 судом також враховується те, що останній вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочин у неповнолітньому віці, хоча на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, у вчиненому щиро покаявся, за місцем мешкання та навчання характеризується посередньо, а також враховує відшкодуваня шкоди потерпілому шляхом повернення майна. Заяв про наявність претензій будь-якого характеру до обвинуваченого ОСОБА_8 від потерпілого ОСОБА_9 не надходило.

Згідно досудової доповіді, складеної фахівцем Синельниківському районному відділу № 2 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області ОСОБА_10 зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 має середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення. В той же час, у висновках досудової доповіді вказано, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певий строк.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів, як засудженим та і іншими особами.

Суд звертає увагу, що до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушеня, судом не може застосовуватися таке покарая, як конфіскація майна(ст.98 КК України).

Таким чином, санкцією ч.2 ст.289 КК України передбачено тільки покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчинені злочину, будучи неповнолітнім, суд враховує, що при здійсненні кримінального провадження щодо неповнолітніх необхідно забезпечувати точне й неухильне застосуваня діючого законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, Кримінальим кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема Конвецією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29 листопада 1985 року («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини, запроваджуючи їх положення у вітчизняну правозастосовну практику.

Відповідно до ст.37 Конвенції ООН про права дитини тюремне ув`язення дитини використовується лише як крайній захід.

Крім того, суд повинен ухвалювати судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст.3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК. При цьому суд при постановленні вироку щодо неповнолітньої особи зобов`язаний суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне правопорушення. Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації.

Судом в силу ст.103 КК України враховуються також умови життя неповнолітнього обвинуваченого та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітньої, оскільки у кримінальному провадженні неповнолітньою особою вважається той, хто був таким у момент вчинення злочину.

Згідно із ч. 1 ст. 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно із ч. 3 ст. 104 КК України, іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Таким чином, суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд вважає за необхідне для виправлення обвинуваченого призначити йому покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 104 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, такий вид покарання вбачається необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, усвідомлення мети кримінального покарання. Також суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1, п.п. 2, 4 ч.3 ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, вихованню та соціальній реабілітації.

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 не застосовувався.

Враховуючи, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 не має особистого майна, а також підтвердженого самостійного доходу, суд прийшов до висновку, що судові витрати на залучення експерта, який проводив транспортно-товарознавчу експертизу № СЕ-19/104-24/35969-АВ від 13.09.2024 року у розмірі 2271, 84 грн. у кримінальному провадженні, підлягають стягненню на користь держави з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 .

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.349, 367-371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.п.2,4 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирати.

Судові витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/104-24/35969-АВ від 13.09.2024 року у розмірі 2271, 84 грн. стягнути на користь держави, код бюджетної класифікації:24060300, з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 .

Речові докази: мотоцикл «МИНСК» червоного кольору,моделі: ММВЗ- 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, номер двигуна: НОМЕР_3 , номер рами: НОМЕР_4 , переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_9 залишити останньому; опечатаний сейф WAR1091516 в середині якого знаходяться навісний замок з фрагментом пошкодженого металевого ланцюга, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Сиельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1