Справа № 333/3086/25
Провадження № 1-кс/333/1319/25
УХВАЛА

09 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002225, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, перебуває на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2025 слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим із прокурором начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002225, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України відносно ОСОБА_5 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 року № 187 солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 28.06.2024 року №104-рс на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_8 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_8 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до цього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

07.04.2025 року командиром 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_9 видано бойовий наказ №07-04-2025-001 від 07.04.2025 року, направлений на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №1665/1382/дск від 09.02.2025 року, бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №438/1дск від 13.02.2025 року, №448/6дск від 03.03.2025 року, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 №50Т від 20.02.2025 року, бойового розпорядження №460/1 дск від 22.03.2025 року, бойового розпорядження №467/1дск від 01.04.2025 року, бойового розпорядження №468/3дск від 02.04.2025 року, а саме: зайняти передовий рубіж у південній частині н.п. Кам`янське, здійснювати спостереження за супротивником з опорного пункту «Ювентус» та стійко утримувати зайняті позиції. У разі вчинення супротивником атакувальних дій, здійснити всі можливі заходи для протидії просуванню противника в напрямку зайнятих підрозділом позицій з використанням всього наявного озброєння до наказу про вихід або прибуття зміни.

В цей же день, 07.04.2025 року, о 10 годині 10 хвилин, командир 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_10 , знаходячись у місці тимчасової дислокації командно-спостережного пункту військової частини НОМЕР_1 , розташованому поблизу АДРЕСА_2 , у присутності інших військовослужбовців зазначеної військової частини, на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №1665/1382/дск від 09.02.2025 року, бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №438/1дск від 13.02.2025 року, №448/6дск від 03.03.2025 року, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 №50Т від 20.02.2025 року, бойового розпорядження №460/1 дск від 22.03.2025 року, бойового розпорядження №467/1дск від 01.04.2025 року, бойового розпорядження №468/3дск від 02.04.2025 року, віддав солдату ОСОБА_5 бойовий наказ командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_9 №07-04-2025-001 від 07.04.2025 року, а саме: зайняти передовий рубіж у південній частині н.п. Кам`янське, здійснювати спостереження за супротивником з опорного пункту «Ювентус» та стійко утримувати зайняті позиції. У разі вчинення супротивником атакувальних дій, здійснити всі можливі заходи для протидії просуванню противника в напрямку зайнятих підрозділом позицій з використанням всього наявного озброєння до наказу про вихід або прибуття зміни.

Після цього, солдат ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у присутності командира 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_10 , який відповідно до вимог ст.ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, умисно відмовився виконувати бойовий наказ командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_9 №07-04-2025-001 від 07.04.2025, а саме: зайняти передовий рубіж у південній частині АДРЕСА_1 , здійснювати спостереження за супротивником з опорного пункту «Ювентус» та стійко утримувати зайняті позиції. У разі вчинення супротивником атакувальних дій, здійснити всі можливі заходи для протидії просуванню противника в напрямку зайнятих підрозділом позицій з використанням всього наявного озброєння до наказу про вихід або прибуття зміни, направлений на реалізацію бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №1665/1382/дск від 09.02.2025, бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №438/1дск від 13.02.2025, №448/6дск від 03.03.2025, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 №50Т від 20.02.2025, бойового розпорядження №460/1 дск від 22.03.2025, бойового розпорядження №467/1дск від 01.04.2025, бойового розпорядження №468/3дск від 02.04.2025, посилаючись на неможливість виконання за станом здоров`я, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Таким чином, ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України непокорі, тобто в іншому умисному невиконанні наказу, вчиненому в умовах воєнного стану.

07.04.2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Час фактичного затримання 14 год. 20 хв.

Того ж дня, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину), наявні в обставинах викладених у зібраних по кримінальному провадженню доказах, а саме: повідомленні про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення від 07.04.2025, яке надійшло від керівника СіЗ ДВКР СБУ ОТУ «Запоріжжя» ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; протоколах допиту свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які пояснили обставини вчинення кримінального правопорушення.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може:

-переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання;

-незаконно впливати на свідків, що обґрунтовується тим, що у зв`язку із початковим етапом досудового розслідування даного кримінального провадження, встановити всіх свідків не виявилося можливим, однак, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак ОСОБА_5 , у випадку обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на них, які враховуючи початковий етап досудового розслідування ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту в якості свідків, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження. Крім того, необхідно взяти до уваги, що підозрюваний є військовослужбовцем, у зв`язку із покладеними на нього обов`язками військової служби має доступ до зброї, що може призвести до її використання для впливу на свідків шляхом залякування та погрозою застосування насильства;

-вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 на теперішній час являється військовослужбовцем та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим може покинути місце служби, чим фактично вчинить кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407-409 КК України.

Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , значну суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення у період воєнного стану, у вчиненні якого він підозрюється, є тяжким та вчинене в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, та те, що вказана його протиправна діяльність створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у Збройних силах України, сторона обвинувачення вважає за можливе не визначати розмір застави, оскільки вона не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що законодавець по цій категорії кримінальних проваджень визначив єдиний запобіжний захід, який можливо застосувати тримання під вартою. Вважає, що саме такий запобіжний захід може повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що він служить в Збройних Силах України з листопада 2023 року. По медичному висновку він обмежено придатний до військової служби, тому домовився, що буде ремонтувати техніку. Пізніше його попросили піти на два тижні на лінію бойового зіткнення, щоб хлопців змінити, на що він погодився.

Він не відмовляється виконувати бойові розпорядження, він фізично не може пройти великі дистанції, так як є проблеми зі здоров`ям: мозочок вдавлений, тому він давить на нервові закінчення, кіста в головному мозку, головні болі, переніс мікроінсульт.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що в листопаді 2023 року ОСОБА_5 добровільно звернувся до ТЦК та пройшов медичну комісію, відповідно до якої він обмежено придатний до військової служби. Після проходження навчання (військової підготовки) підозрюваний був прийнятий до військової частини НОМЕР_1 на посаду водія, але по незрозумілим причинам 18.01.2024 року його перевели на посаду стрільця та надавали накази, які він фізично не може виконати через стан здоров`я.

ОСОБА_6 просила застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, у вигляді мінімальної застави.

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 07.04.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ч.4 ст.402 КК України по факту непокори військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме: відмові виконати наказ командира, вчиненій в умовах воєнного стану(кримінальне провадження № 0002225).

07.04.2025 року постановою заступника керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_14 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0001503, у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , старший групи ОСОБА_3 .

07.04.2025 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Східного регіону ОСОБА_25 визначено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0002225, у складі: ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , старший групи ОСОБА_7

07.04.2025 року о 14 год. 20 хв. ОСОБА_5 фактично було затримано, тому що саме з цього часу підозрюваний був обмежений у пересуванні, він був під контролем працівників правоохоронних органів, тому вважаю, що цей час і є моментом затримання ОСОБА_5 у розумінні ст.209 КПК України.

Також, 07.04.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із прокурором начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , та доданих до нього матеріалів, підозрюваний ОСОБА_5 отримав 07.04.2025 року, тому встановлений законодавством час для ознайомлення з вказаними матеріалами, був дотриманий, враховуючи початок судового засідання. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_30 , які пояснили, що 07.04.2025 року командиром 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти молодшиим лейтенантом ОСОБА_10 до ОСОБА_5 було доведено бойове розпорядження, а саме: зайняти передовий рубіж у південній частині населеного пункту Кам`янське, здійснювати спостереження за супротивником з опорного пункту «Ювентус» та стійко утримувати зайняті позиції, на що останній повідомив, що відмовляється його виконувати через стан здоров`я. Лікар, який попередньо оглянув, перевірив тиск, температуру, а також вивчив медичну документацію ОСОБА_5 , зазначив, що об`єктивних протипоказань для виконання бойового завдання у останнього не виявив;

- медичною характеристикою, відповідно якої 18.04.2024 року, 24.01.2025 року, 31.03.2025 року ОСОБА_5 проходив медичні огляди військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_3 , за результатами яких підозрюваний придатний до військової служби;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання, на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 є цілком обґрунтована. Доводи захисника та підозрюваного, заявлені на захист прав та інтересів останнього про поважні причини невиконання наказу обов`язково будуть перевірятися в ході досудового розслідування даного кримінального провадження та судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 10 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце мешкання та реєстрації, перебуває на військовій службі.

Вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_5 та щодо наявності у нього постійного місця проживання, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, враховую, що розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вважаю, що ризики, передбачені п.п.3 ч.1 ст.177 КПК України (незаконно впливати на свідків), про які зазначав прокурор під час судового розгляду не були доведені останнім.

Водночас, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість продовження вчинення кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього вказаний запобіжний захід.

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З урахуванням майнового стану підозрюваного ( ОСОБА_5 повідомив, що він отримував заробітну плату близько 20 000 грн., без доплат за бойові виходи) в даному випадку визначається можливість застосувати розмір застави, передбачений ст.182 КПК України,а саме 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням вимог ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2025 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 60 560грн.

У разі внесення вказаної застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002225, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України стосовно ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 05.06.2025 року (включно).

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного його затримання з 14 год. 20 хв. 07.04.2025 року.

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі Запорізької області без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаною посадовою особою.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Повний текст ухвали складено 10.04.2025 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1