У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002018 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2024 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, освіта середня, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , інвалідності не має, раніше судимого

-якою на підставі ч. 5 ст. 401 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, для продовження проходження військової служби, кримінальне провадження № 0002018 від 14.08.2024 року закрито,

учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_8

захисник ОСОБА_9

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Повернути кримінальне провадження № 0002018 від 14.08.2024 до Березанського районного суду Миколаївської області для продовження судового розгляду.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України задоволено.

На підставі ч. 5 ст. 401 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, для продовження проходження військової служби. Кримінальне провадження № 0002018 від 14.08.2024 року закрито. Зобов`язано ОСОБА_7 невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою законної сили, прибути до військової частини НОМЕР_1 . Зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 невідкладно після набрання законної сили цією ухвалою поновити на військовій службі ОСОБА_7 .

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні дані справи, і кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Зауважує, що обвинуваченому ОСОБА_7 держава вже надавала можливість захищати державу від повномасштабної агресії рф, звільнивши його 23.05.024 ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від відбування покарання, проте обвинувачений такою можливістю не скористався, самовільно, всупереч чинного законодавства та обов`язків, покладених на нього ухвалою суду, залишив місце служби.

Звертає увагу, що залишення поза увагою судом першої інстанції відомостей про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, порушивши умови умовно-дострокового звільнення від відбування покарання призвело до ухвалення незаконного рішення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, а саме у тому, що він, проходячи військову службу за контрактом як військовослужбовець на посаді стрільця третього стрілецького спеціалізованого відділення першого стрілецького спеціалізованого взводу першої стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (військової частини НОМЕР_3 ), 18 липня 2024 року приблизно о 06.00 год., діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також обов`язків, покладених на нього ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2024 року, усвідомлюючи суспільно небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу командира військової частини самовільно військову частину НОМЕР_3 , яка тимчасово дислокувалась у АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза її межами понад три доби, проводячи час на власний розсуд, переховуючись від служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби, до 20 год. 00 хв. 15 серпня 2024 року. За змістом обвинувального акта та відомостями Управління УІАП ГУНП в Миколаївській області, до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.407, 408 КК України, ОСОБА_7 не притягувався.

У судовому засіданні ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч.5 ст.401 КК України, так як він бажає продовжувати військову службу та отримав на це письмову згоду командира військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України задоволено. На підставі ч. 5 ст. 401 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, для продовження проходження військової служби. Кримінальне провадження № 0002018 від 14.08.2024 року закрито. Зобов`язано ОСОБА_7 невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою законної сили, прибути до військової частини НОМЕР_1 . Зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 невідкладно після набрання законної сили цією ухвали поновити на військовій службі ОСОБА_7 .

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8 КПК України встановлює принцип верховенства права, згідно якого кримінальне провадження здійснюється з додержанням цього принципу, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Законність судового рішення повинна базуватись на правильному застосування норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Проте, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Оскаржуваною ухвалою, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою законної сили, прибути до військової частини НОМЕР_1 , зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 невідкладно після набрання законної сили цією ухвали поновити на військовій службі ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується із твердження прокурора про те, що рішення суду про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, є передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України, особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Так, ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2024 року ОСОБА_7 звільнено від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2022 року, на підставі ст.81-1 КК України для проходження військової служби за контрактом; щодо ОСОБА_7 встановлено адміністративний нагляд строком на 12 місяців з забороною перебування за межами місця дислокації військової частини, з якою укладено контракт, та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром, та забороною виїзду в особистих справах за межі дислокації військової частини та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром, без дозволу командира військової частини, з якою укладено контракт.

01.06.2024р. ОСОБА_7 був прийнятий на військову службу за контрактом, укладеним з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 . Наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (військової частини НОМЕР_3 ) від 01.06.2024р. №45-РС ОСОБА_7 призначено на посаду стрільця третього стрілецького спеціалізованого відділення першого стрілецького спеціалізованого взводу першого стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (ВЧ НОМЕР_3 ), присвоєно військове звання «солдат» та відповідно наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 01.06.2024р. №153 (по стройовій частині) зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. З моменту укладення контракту з ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_7 перебував під адміністративним наглядом командира ВЧ НОМЕР_3 .

Проте, ОСОБА_7 , на порушення вимог законодавства та обов`язків, покладених на останнього ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23.05.2024, зокрема щодо заборони перебувати поза межами військової частини чи визначеного місця служби без дозволу командування, перебуваючи під адміністративним наглядом командира військової частини НОМЕР_3 , з якою обвинуваченим укладено контракт, ОСОБА_7 самовільно до 15.05.2024р. залишив військову частину та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, переховуючись від служби. 15.08.2024р. солдата ОСОБА_7 було виявлено працівниками Військової служби правопорядку та 15.08.2024р. супроводжено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві. Відомості про що були внесені до ЄРДР за №0002018 від 14.08.2024р.

Згідно чинного законодавства, звільнення від кримінальної відповідальності є дискреційним повноваженням суду. При звільненні від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України слід враховувати особу обвинуваченого, враховувати, чи дійсно особа добровільно бажає повернутись на військову службу, чи такий намір є формальним, з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Як вбачається з вищенаведеного, обвинуваченому ОСОБА_7 держава вже надавала можливість захищати державу від повномасштабної агресії рф, звільнивши його 23.05.2024р. ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від відбування покарання, проте обвинувачений такою можливістю не скористався, самовільно, всупереч чинного законодавства та обов`язків, покладених на нього ухвалою суду, залишивши місце служби.

В умовах введеного в державі воєнного стану, наявності прямої загрози національній безпеці держави, коли від військовослужбовців особливо вимагається бути високодисциплінованими та мати високу моральну та патріотичну свідомість, вказана поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та прямо впливає на боєздатність військових підрозділів та спроможність підрозділу виконувати бойові завдання.

Як передбачено п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Викладене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги допущену судом неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2024 року, стосовно ОСОБА_7 - скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді