СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/466/25
ун. № 757/418/24-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 11.01.2022 відносно ОСОБА_5 , за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачені - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисники - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурором подано до суду клопотання про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, яке мотивоване наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а також наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та підтримане у судовому засіданні прокурором.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , яких підтримав ОСОБА_5 , заперечували щодо продовження запобіжного заходу своєму підзахисному, пославшись на те, що ризики зазначені в клопотанні прокурора не існують, відсутні докази вчинення будь-якого кримінального правопорушення. Також, захисники вважали, що клопотання не обгрунтоване, відносно ОСОБА_5 необхідно встановити заставу або застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_16 , яку підтримав підзахисний, заперечувала щодо продовження запобіжного заходу своєму підзахисному пославшись на необґрунтованість клопотання прокурора, має позитивні характеристики, тому йому необхідно встановити заставу.

Захисник ОСОБА_15 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_7 , проти задоволення клопотання прокурора заперечував, зазначив, що не обґрунтовані, тому слід обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. ОСОБА_7 також звернув увагу, що відносно окремих обвинувачених в даному кримінальному провадженні встановлено заставу, вони її внесли і наразі добровільно пішли служити в Збройні Сили України.

Захисник ОСОБА_17 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_8 , проти задоволення клопотання прокурора заперечував, зазначив, що його підзахисний не має наміру переховуватися, ризики не обґрунтовані, тому слід обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.

Відповідно до п 1 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом;

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;

e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В своєму рішенні «Хайрудінов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулося за умов, установлених у пункті 1 статті 5 Конвенції.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. У справі «Смирнов проти Росії» визначено, що наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, серед іншого, є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 можуть здійснити дії, передбачені частиною першою - п`ятою цієї статті.

Колегія суддів погоджується з позицією прокурорів про необхідність урахування тієї обставини, що ризики, які стали підставою для обрання і неодноразового продовження щодо обвинувачених виняткового запобіжного заходу, перевірялись колегіями Київського апеляційного суду, ухвалами якого рішення суду стосовно запобіжних заходів, були залишені без змін.

Разом із цим, колегія суддів вважає за необхідність знову перевірити доводи прокурора та обгрунтованість клопотання в цій частині.

Згідно матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожний окремо, обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами відповідно, за якими передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Так, усвідомлення обвинуваченими тяжкості можливого реального покарання, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, будучи жителями прифронтового міста Кривий Ріг, матимуть можливість переховуватися від суду, в тому числі на території, яка тимчасово не підконтрольна владі України, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Також, враховуючи сталість злочинної організації та зв`язки її членів в кримінальному середовищі, в тому числі в корупційних в правоохоронних органах, що вбачається з обвинувального акта, обвинувачені, перебуваючи на свободі, зможуть вжити заходів конспірації, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що існує реальний ризик перешкоджання з боку обвинувачених кримінальному провадженню, який може бути виражений у неявці всіх обвинувачених одразу або по черзі до суду, в той час як судове засідання можливо проводити виключно в разі явки до суду всіх обвинувачених та їх захисників, що матиме наслідком відкладення судових засідань та порушення розумних строків судового розгляду. Ризик неявок до суду підсилюється тими обставинами, що обвинувачені проживають в іншому, прифронтовому регіоні України, досить віддаленому від м. Київ (Дніпропетровська область).

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, експертів, інших обвинувачених для уникнення кримінальної відповідальності в кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що встановлення об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення можливе шляхом дослідження доказів, допитів тощо. Перебуваючи на волі обвинувачені, з метою уникнення покарання, можуть вчинити дії, направлені на примушування до зміни наданих раніше свідків, які були допитані в ході досудового розслідування, в тому числі із застосуванням фізичного насильства, оскілки останнім в ході ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, стали відомі їх місця проживання, контактні телефони. Допит свідків в судовому засіданні є важливою стадією судового розгляду, так як суд оцінює лише покази, які були сприйняті ним безпосередньо або отримані в порядку ст.225 КПК, тому необхідно забезпечити відсутність негативного впливу на цих осіб.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, ризик того, що затриманий, якщо його звільнять, може чинити тиск на свідків чи інших підозрюваних або іншим чином перешкоджати провадженню часто є особливо високим у справах, що стосуються організованої злочинної діяльності чи злочинних угруповань («Штвртецький проти Словаччини» (Stvrtecky v. Slovakia), § 61; «Подескі проти Сан Маріно» (Podeschi v. San Marino), § 149).

Оцінюючи реальність ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, колегія суддів бере до уваги багатоепізодність кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що, в разі доведення винуватості, свідчитиме про системність вчинення ними кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів і психотропних речовин.

Також, обвинувачені, які за версією сторони обвинувачення, вчинили правопорушення, передбачені частинами 1 та 2 ст. 255 КК України, вже перебувають під судом в інших справах: ОСОБА_7 в Тернівському районному суді Кривого Рогу за ч.ч. 3, 4 ст. 185 КК України; ОСОБА_6 в Саксаганському районному суді Кривого Рогу за ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , крім ч. 3 ст. 307 КК України, обвинувачується в створенні злочинної організації.

Крім того, за матеріалами справи, з обвинувачених, лише ОСОБА_5 має офіційний дохід, але і той є мізерним для забезпечення своєї життєдіяльності. Складне фінансове становище може змусити обвинувачених вчиняти нові кримінальні правопорушення з корисливою метою.

Оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст. 197 КПК України, стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 спливає, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, особи обвинувачених, кожного окремо, а також обставини кримінального правопорушення, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що дає підстави зробити обґрунтоване припущення, що обвинувачені можуть ухилятись від явки до суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим шляхом, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час розгляду кримінального провадження в суді.

Зважаючи на стадію кримінального провадження, суд позбавлений можливості дати оцінку доводам сторони захисту в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень наявності або відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються; правильності кваліфікації дій, належності, допустимості та достатності доказів, тощо. Вказана оцінка, як доказам, так і обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинувачених, може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

На даний час ризики, які були підставою для обрання та неодноразового продовження запобіжних заходів стосовно обвинувачених, не зменшились та не перестали існувати.

Окремо колегія суддів проаналізувала питання обгунтованості підозри, і на підставі інформації, яка міститься в матеріалах, які наявні в розпорядженні суду, колегія суддів дійшла висновку, що дійсно, у стороннього спостерігача, може скластись враження скоєння обвинуваченими кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доцільність тримання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під вартою, задля запобігання ризикам, визначених ст. 177 КПК України.

Крім того, в судовому засіданні не встановлено обставин щодо віку та стану здоров`я обвинувачених, які б перешкоджали їх утриманню в умовах слідчого ізолятора.

На даний час відсутні підстави вважати строки тримання під вартою обвинувачених, а також строки даного судового провадження такими, що виходять за межі розумних, необхідних і достатніх для досягнення визначеної процесуальним законом завдання кримінального провадження, враховуючи поведінку учасників кримінального провадження та його складність.

Разом із цим, суд враховує правову позицію Європейського суду, яка сформульована, зокрема, у п.80 рішення у справі "Марченко проти України" про те, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Оскільки дане кримінальне провадження стосується особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд керуючись правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає підстав для визначення при цьому розміру застави обвинуваченим.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 315, 331, 369 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01.05.2025 року включно, без визначення розміру застави та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01.05.2025 року включно, без визначення розміру застави та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01.05.2025 року включно, без визначення розміру застави та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01.05.2025 року включно, без визначення розміру застави та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України

Ухвала діє до 01.05.2025 року включно та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 07.03.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3