Справа № 464/6355/24
пр.№ 1-кп/464/209/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000873 від 17.09.2024, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_3 , у зв?язку із оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України під час мобілізації, на особливий період, 25.09.2023 пройшов військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , згідно з якою визнаний придатним до військової служби у ДШВ. Того самого дня, близько 13:20 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , відмовився отримувати під особистий підпис від відповідальної посадової особи бойову повістку про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оголошеної Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», та необхідність з`явитись на 15:00 год. 25.09.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , для відправлення у військову частину НОМЕР_1 для проходження подальшої військової служби у Збройних силах України у воєнний час, про що складено акт про відмову від отримання повістки на відправку.

В подальшому, військовозобов?язаний ОСОБА_3 , всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», діючи умисно, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, будучи належним чином оповіщеним про прибуття на відправку до військової частини, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», о 15:00 год. 25.09.2023, без поважних причин, знаходячись і надалі фізично у пункті збору ІНФОРМАЦІЯ_2 , що по АДРЕСА_3 , на відправлення у військову частину НОМЕР_1 для проходження військової служби у Збройних силах України, під час мобілізації, на особливий період їхати відмовився.

24.03.2025 захисник ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки на підставі ст. 48 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив таке задовольнити. Додатково пояснив, що вину у вчиненому визнає в повному обсязі, підтвердив, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Разом з тим, на даний час добровільно взяв на себе обов`язки, пов`язані із проходженням військової служби, зарахований до складу військової частини НОМЕР_2 , відтак вважає, що внаслідок зміни обстановки перестав бути суспільно небезпечним.

Прокурор ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення клопотання сторони захисту, вважає таке необґрунтованим, так, як у клопотанні не наведено достатніх даних про те, що обвинувачений перестав бути суспільно-небезпечним. Не заперечила, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив нетяжкий злочин, а обставини укладення контракту на проходження військової служби не викликають сумніву. Разом з тим, звернула увагу, на те, що кримінальне правопорушення було вчинено у вересні 2023 року, тоді як, контракт укладено лише у 2025.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що клопотання сторони захисту є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Протиправні дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст. 336 КК України, оскільки останній ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Положеннями п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» визначено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому КПК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав.

Одночасно, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 48 КК України можливе у разі, коли особа вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Судам слід мати на увазі, що в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила.

При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності.

Для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним.

Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину (положення п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

З цього слідує, що вирішуючи питання звільнення від кримінальної відповідальності, в тому числі на підставі ст. 48 КК України, суд має встановити, що обвинувачена особа вчинила кримінальне правопорушення, інкриміноване їй стороною обвинувачення, вперше, а також, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним, або особа перестала бути суспільно небезпечною.

У зв`язку із цим, суд зважає на правові висновки ВС викладені у постанові від 19.03.2024 у справі № 676/4559/22.

Зокрема, стаття 336 КК України (у редакції Закону №1357-ІХ від 30 березня 2021 року) передбачає ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Об`єкт правопорушення - в широкому розумінні ним є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а ЗСУ, інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності ЗСУ та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Додатковий обов`язковий об`єкт правопорушення - встановлений законом порядок комплектування ЗСУ (інших формувань). Шкода, що спричиняється вказаному об`єкту посягання, характеризується такою протиправною поведінкою, коли особа, яка об`єктивно підпадає до призову за мобілізацію до лав ЗСУ, в односторонньому порядку свідомо виключає себе із передбаченого законом процесу формування ЗСУ та інших формувань на рівні забезпечення національної безпеки країни і її населення.

Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціювання в умовах особливого періоду, а Збройних сил чи інших військових формувань - на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Збройних сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони. Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети - уникнути самого призову за мобілізацією.

Одночасно, як випливає із диспозиції ст. 336 КК України, суб`єктом злочину, також є особа яка ухилилася від призову на військову службу під час мобілізації.

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що диспозиція вказаної норми являється бланкетною, оскільки називає склад правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Одночасно, як випливає із ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на категорії, серед котрих є призовники - особи, які взяті на військовий облік , та військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави (ч.9 вказаної норми).

Згідно ч.2 ст. 2 вищезазначеного закону вбачається, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом. Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом (ч. 12).

Як випливає із визначень наданих у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під мобілізацією розуміється - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. У вказаному Законі надано і визначення особливому періоду - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України було оголошено загальну мобілізацію.

Таким чином, з моменту оголошення загальної мобілізації настав і особливий період, тобто з дослідження норм закону випливає, що ці поняття є взаємопов`язані і з оголошенням мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану автоматично настає і особливий період.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.01.2025 затверджено Указ Президента України від 14 січня 2025 року № 26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" котрим продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб.

З цього слідує, що наразі в державі діє воєнний стан, а тому продовжують існувати обставини особливого періоду в умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпеку інших громадян і саме існування держави, існує нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії.

Кваліфікуючи діяння ОСОБА_3 , суд встановив, що останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Згідно з довідкою № від 29.05.2024 встановлено, що ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності раніше не притягався.

При вивченні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл., українець, з вищою освітою, військовослужбовець, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліках у КПН ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» та КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр привенції та терапії узалежнень» не перебуває, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Як вбачається із витягу із застосунку «Резерв +» військовозобовязаний ОСОБА_3 добровільно зареєструвався на посаду планшетиста Повітряних сил.

07.02.2025 ОСОБА_3 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у збройних силах України на посадах осіб рядового складу з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 строком на 3 роки, 16.02.2025 прийняв Війську присягу, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_3 .

Інкриміноване кримінальне правопорушення не є корупційним кримінальним правопорушенням, не вчинене внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При вирішенні клопотання суд приймає до уваги те, що обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення, що є нетяжким злочином, повністю визнає свою вину у його вчинені при обставинах, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому, осудив свою поведінку, під час кримінального провадження вчинив дії щодо усунення наслідків кримінального правопорушення, зокрема проявив бажання на проходження військової служби у добровільному порядку (за контрактом), склав Військову присягу на вірність Українському народу, таким чином ввійшов до складу ЗСУ, та є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 отримавши статус військовослужбовця в складі ЗСУ, перестав бути суспільно небезпечною особою, що унеможливлює вчинення ним нового злочину передбаченого ст. 336 КК України.

Таким чином суд приходить до переконання, що наявні всі обов`язкові підстави, передбачені ст. 48 КК України, для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.

За вказаних обставин суд вважає, що кримінальне провадження слід закрити.

Обставин, які б виключали звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із зміною обстановки, судом не встановлено.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 12, 44, 48, ст. 336 КК України, ст. ст. 284, 285, 286, 288 КПК України, керуючись ст. ст. 372, 376, 392, 395, 532 КПК України, суд,

постановив:

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період тобто за вчинення нетяжкого злочину, передбаченого ст. 336 КК України, на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000873 від 17.09.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ст. 336 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали негайно, після її проголошення, вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1