Провадження №1-кп/463/160/25
В И Р О К

іменем України

09 квітня 2025 року м. Львів

Личаківський районний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Львові матеріали кримінального провадження №0000788 від 12.10.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сестрятин Радивилівського району Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, неодноразово судимого, востаннє вироком Залізничного районного суду м.Львова від 13.11.2024 року за частиною 4 статті 186 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України,

учасники справи:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 , (в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в :

І. Історія провадження.

17.11.2023 року на адресу суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000788 від 12.10.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України. Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 21.11.2023 року вказаний обвинувальний акт призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 05.03.2024 року призначено судовий розгляд кримінального провадження №0000788 від 12.10.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

Вказаний вище обвинувальний акт у відповідному кримінальному провадженні перебував в провадженні судді ОСОБА_5 .

У зв`язку із перебуванням судді ОСОБА_5 , у тривалій відпустці, з метою забезпечення розгляду справ у визначені законом строки, у відповідності до положень п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 2.13 Засад використання автоматизованої системи документообігу Личаківського районного суду м. Львова, справу було передано для повторного автоматизованого розподілу.

У відповідності до вимог ст.35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду згідно протоколу було визначено суддю ОСОБА_1 , для розгляду вказаної справи.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , від 11.12.2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000788 від 12.10.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 10.03.2025 року призначено справу про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

ОСОБА_3 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7, 12,17,25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60-95-ВР (в редакції Закону № 530-У від 22.12.2006), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 481 від 20.08.2008 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 634 від 29.07.2010, з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання без мети збуту наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

Так, приблизно о 12:00 год. 11.10.2023р, ОСОБА_3 , проходячи повз промислову зону по вул. Пластова, що у м. Львові, придбав, шляхом знахідки, дикорослу рослину коноплі зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який в перерахунку на висушену речовину складає 435, 27 грама, та помістив її в свою червону сумку в якій і зберігав для власного вживання без мети збуту.

Цього ж дня близько о 13:45 год., ОСОБА_3 , який перебував на вул. Польовій, 29В, що у м. Львові, був зупинений працівниками поліції, яким добровільно видав придбаний наркотичний засіб.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі. Надав суду відповідні показання, згідно яких підтвердив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, а саме: канабіс, який в перерахунку на висушену речовину складає 435, 27 грама, без мети збуту, за обставин викладених в обвинувальному акті, який наявний в матеріалах справи.

Зазначив, що вважає недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки такі ним не оспорюються.

Прокурор підтримав обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України. Просить суд, з урахуванням думки обвинуваченого, здійснювати розгляд, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні.

ІV. Мотиви суду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення, а саме: за частиною 1 статті 309 КК України відповідно до обвинувального акту згідно вимог ст.337 КПК України.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 , своєї вини, а також, що він не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, що характеризують особи обвинуваченого, а також матеріалів кримінального провадження щодо наявних речових доказів по справі, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при ухваленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Слід зазначити, що роз`яснення учасникам судового провадження спрощеного порядку розгляду не повинно носити формальний характер. Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК, повинен роз`яснити їм суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій. Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України (позиція ККС ВС, висловлена у постанові від 02 лютого 2021 року, справа № 640/4713/19, провадження № 51-2155 км 20).

У відповідності до сформованого об`єднаною Палатою ККС ВС в постанові від 16 вересня 2024 року, (справа № 444/870/22, Провадження № 51-2989кмо23), висновку щодо правозастосування положень ч. 3 ст. 349 КПК: Суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково (постанова ККС ВС від 17 грудня 2020 року, справа № 426/14810/18, провадження № 51-2486км20).

Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених кримінальних правопорушень, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів, суд приходить до переконливого висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному є доведена повністю.

Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, суд визнає їх допустимими, належними, достатніми та достовірними і такими, які об`єктивно і повно доводять вину обвинуваченого ОСОБА_3 .

Суд переконаний, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , вірно кваліфіковано:

-за частиною 1 статті 309 КК України, бо незаконно придбав та зберігав наркотичні засоби без мети збуту;

V. Призначення покарання.

Відповідно до частини 1 статті 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином, реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання призначене судом має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Враховується, що за ступенем тяжкості згідно положень ст.12 КК України (в редакції на час вчинення відповідного кримінального правопорушення) вчинене кримінальне правопорушення, передбачене:

-ч. 1 ст. 309 КК України, є кримінальним проступком;

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, є: визнання вини, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, є рецедив кримінального правопорушення, оскільки маючи судимість за умисне кримінальне правопорушення, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, на обліку в КНП ЛОР «Львівській обласний клінічний психоневрологічний диспансер» та КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває, раніше судимий, а також суд враховує матеріальне становище, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 .

При призначенні ОСОБА_3 , виду покарання суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 р. та у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 р.

Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує позицію сторони обвинувачення, характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, і вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання в межах санкції ч.1 ст.309 КК України, остаточно визначивши покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК Укpаїни, оскільки злочин, за яким ОСОБА_3 , обвинувачується по даній справі, вчинений до скоєння злочинів, за якими ОСОБА_3 , засуджено вироком Залізничного районного суду м.Львова від 13.11.2024 року. І таке покарання, на думку суду, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

На момент ухвалення вироку обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів у кримінальному проваджені необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

У кримінальному проваджені наявні процесуальні витрати у вигляді витрат на проведення експертизи, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись статтями 349, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі частини 4 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, у виді 1 (одного) року обмеження волі, більш суворим, призначеним за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 13.11.2024 року у виді 7 років позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу, зазначеного у вироці Залізничного районного суду м.Львова від 13.11.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 2390,00 грн. (дві тисячі три дев`яносто гривень нуль копійок) витрат, здійснених на проведення експертизи наркотичних засобів.

Скасувати арешт майна, а саме: сумки червоного кольору, мобільного телефону марки «NOKIA» та рукавиць чорного кольору, які були вилучено в ході огляду місця події 11.10.2023, за адресою: м. Львів, вул. Польова, 29Б, у громадянина ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 25.10.2023 року.

Речовий доказ згідно постанови про визнання предметів речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 12.10.2023 року (а.с.29) мобільний телефон марки «NOKIA» повернути ОСОБА_3 , сумку червоного кольору із залишками речовини рослинного походження, та рукавиці чорні, які поміщено в камеру схову ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області знищити.

Речовий доказ згідно постанови про визнання предметів речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 12.10.2023 року (а.с.73) чорний поліетиленовий пакет, який зав`язаний синьою ниткою та опечатаний гербовою печаткою Львівське НДЕКЦ вх. №20093, в якому знаходиться первинне упакування 3 речовиною рослинного походження (червона сумка) в якій згідно висновку експерта №СЕ-19/114- 23/20093-НЗПРАП в наданій на дослідження суміші речовини рослинного походження із червоної сумки містить особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та насіння коноплі, яке до наркотичних засобів не відноситься. Маса канабіса, в перерахунку на висушену речовину, складає 0,52 грам; чорний поліетиленовий пакет, який зав`язаний синьою ниткою та опечатаний гербовою печаткою Львівське НДЕКЦ вх. №20093, в якому знаходиться первинне упакування з речовиною рослинного походження (картонна коробка), в якій згідно висновку експерта №СЕ-19/114- 23/20093-НЗПРАП в наданій на дослідження речовині рослинного походження з картонної коробки містить особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та речовину яка до наркотичних засобів не відноситься. Маса канабіса, в перерахунку на висушену речовину, складає 434, 75 грам. знищити.

На вирок протягом 30-ти діб з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.

При цьому, відповідно до положень ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

З текстом вироку суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя ОСОБА_6