Провадження № 11-кп/4808/99/25
Категорія ч.1 ст.129 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001128 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначено покарання 1 (один) рік пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2 ст.59-1 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; пройти курс лікування від алкогольної залежності, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (за необхідності).

Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 . Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив: погрозу вбивством.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 24.12.2023 року близько 05 год. ОСОБА_8 , знаходячись біля дверей квартири АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_10 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин вирішив здійснити погрозу вбивством останньому.

Реалізуючи свій неправомірний умисел, направлений на здійснення погрози вбивством ОСОБА_10 , ОСОБА_8 зайшов до квартири АДРЕСА_3 , де взяв кухонний ніж та направився до квартири потерпілого, та почав у них стукати.

Прокинувшись від сильного шуму, ОСОБА_10 , підійшов до дверей квартири та відчинив їх. Тоді ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи, що ця погроза здатна викликати у потерпілого реальне побоювання за своє життя та бажаючи цього, усно висловив погрозу вбивством останньому, а також демонстративно замахнувся кухонним ножем, імітуючи завдання ним удару потерпілому, тим самим посягнув на особисту безпеку ОСОБА_10 , що було сприйняте останнім як реальна підстава для побоювання за своє життя.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу. Просить вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року скасувати, провадження у справі закрити.

Вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також вирок ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, вказує, що ОСОБА_8 вину у вчиненому не визнає. Тривалий час перебуває в неприязних відносинах з потерпілим, який постійно провокує конфліктні ситуації, висловлюючи невдоволення способом його життя. Так, вночі 24.12.2023 року він повернувся з роботи і на кухні готував собі їжу, в руках тримав кухонний ніж. В цей час потерпілий вийшов зі своєї квартири, став висловлювати невдоволення, ображав його, провокував на конфлікт. Він не стримався та у відповідь став ображати потерпілого. Потерпілий повернувся до себе в квартиру, а коли вийшов, то почав все знімати на відео мобільним телефоном. Стверджує, що вбивством потерпілому не погрожував. Рештки палиці, які поліція вилучила з коридору, є невикористаною частиною його меблевого гарнітуру, які залишилися після ремонту, а ніж знаходився у нього на кухні, і він його віддав на вимогу поліції.

Сторона захисту вказує, що огляд місця події 24.12.2023 року проведено з грубим порушенням закону. Так, вказана процесуальна дія оформлена як огляд місця події, а фактично є обшуком житла, який проведено без попереднього дозволу суду. Разом з тим, обшук не був невідкладним випадком, пов`язаним з урятуванням життя людей та майна, чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються в скоєнні злочину. Окрім цього, ОСОБА_8 не було роз`яснено право на захист, право не свідчити проти себе, не видавати речі. За вказаних обставин протокол огляду місця події від 24.12.2023 року (квартири, в якій проживає ОСОБА_8 ) є недопустимим доказом, а також відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева» очевидно недопустимими є пов`язані з ним докази, зокрема: протокол пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 25.12.2023 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнає ніж; протокол огляду предмету (ножа) від 25.12.2023 року.

Крім того, захисник зауважує, що в судовому засіданні було переглянуто відеозаписи, які зроблені потерпілим ОСОБА_10 на мобільний телефон у різні дні та час до 24.12.2023 року, та які підтверджують тільки факт тривалих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Водночас, на відеозаписі, який зроблено вночі 24.12.2023 року, видно як потерпілий ОСОБА_10 з мобільним телефоном в руках виганяє ОСОБА_8 , у якого в руці ніж, з коридору в квартиру до останнього. На думку сторони захисту, вказаний відеозапис свідчить, що ОСОБА_10 не сприймав ні вислови, ні дії ОСОБА_8 як реальні погрози вбивством.

Щодо часткового задоволення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 10000 грн., то вважає, що суд вийшов за межі кримінального провадження. Так, суспільно небезпечне діяння у вигляді кримінального проступку мало місце 24.12.2023 року, а суд обґрунтував стягнення коштів діями обвинуваченого, які полягали в постійних погрозах вбивством, цинічних висловлюваннях, вживаннях ненормативної лексики, плюванням в обличчя, які спричинили моральному здоров`ю потерпілого моральну шкоду.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- потерпілий ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції у повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, за обставин та в обсязі, встановленому у судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, не визнав. Не заперечував, що тривалий час перебуває в неприязних відносинах з потерпілим ОСОБА_10 , який невдоволений способом його життя та постійно провокує конфліктні ситуації. Зокрема, 24.12.2023 року саме потерпілий спровокував його на конфлікт, в той час коли він готував їжу та дійсно мав в руках ніж, який використовував для приготування їжі.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, його вина підтверджується як показаннями потерпілого, так і дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 , в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що є сусідом обвинуваченого. В їхньому спільному користуванні перебуває коридор та ванна кімната. Обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння влаштовує конфлікті ситуації з сусідами. Зокрема, 24.12.2023 року близько 04-05 год. ранку почав його турбувати, шарпаючи за дверну ручку, на що він зробив ОСОБА_8 зауваження, та відкривши двері побачив його з ножем в руці, яким став розмахувати та погрожувати.

Вищевказані показання потерпілого ОСОБА_10 є послідовними, оскільки відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.12.2023 року, він просив прийняти міри до його сусіда ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який у нічний час, а саме: близько 05 год. 24.12.2023 року стукав у вхідні двері його квартири АДРЕСА_4 , порушував тишу, при цьому тримаючи у правій руці ніж (а.с.60).

В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 в категоричній формі наполягав на правдивості своїх показань та стверджував, що ОСОБА_8 систематично зловживає алкоголем та провокує конфліктні ситуації. Зокрема близько 04-05 год. ранку 24.12.2023 року ОСОБА_8 наполегливо стукав у його двері у зв`язку з чим, він був змушений відкрити двері та побачив, що обвинувачений тримає в руці ніж, яким почав йому погрожувати, що було сприйнято ним як реальна загроза його життю.

Вищевказані показання потерпілого ОСОБА_10 є детальними та послідовними, що свідчить про їх правдивість та відповідність фактичним обставинам.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, послався на сукупність письмових доказів у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, згідно з протоколом огляду місця події від 24.12.2023 року із фототаблицею до нього, зафіксовано обстановку на місці вчинення злочину будинок АДРЕСА_4 , другий поверх, загальний коридор, де виявлено та вилучено дві частини зламаної дерев`яної палиці та предмет ззовні схожий на ніж (а.с. 54-59).

Вищевказаний протокол огляду місця події свідчить про те, що судом правильно встановлено місце кримінального правопорушення, оскільки дані протоколу повністю узгоджуються з іншими доказами в провадженні та показаннями потерпілого.

При цьому колегія суддів вважає неспроможними доводи захисника обвинуваченого про те, що зазначений огляд місця події був фактично обшуком, та його проведено з порушенням вимог КПК України, що свідчить про недопустимість доказів, здобутих внаслідок його проведення.

Положеннями ст. 237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних . Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

КПК України передбачено, що огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яку проводять у межах досудового розслідування кримінального провадження. Однак у невідкладних випадках огляд місця події можна проводити до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування, що здійснюють після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована в певній процесуальній формі.

З матеріалів провадження вбачається, що підставою для проведення огляду місця події була заява потерпілого ОСОБА_10 зафіксована протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.12.2023 року.

Колегія суддів зауважує, що огляд місця події проводився уповноваженою особою за участю ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , у присутності двох понятих, та за його наслідками був складений протокол. При цьому, за змістом протоколу огляд проведено в коридорі загального користування, а не у власності конкретної особи. Отже, проведена органом дізнання слідча дія є оглядом місця події, а не обшуком, і не потребувала дозволу суду. Жодних даних, які б свідчили, що вказаний доказ був отриманий з істотним порушенням прав та свобод людини або вказує на його недостовірність, та не можливість використання його як доказу, в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до протоколу пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 25.12.2023 року, потерпілий ОСОБА_10 впізнав предмет, схожий на ніж, пред`явлений на зображенні №3 (вигнуте лезо, заклепки при освітленні блищали), так як саме цей ніж тримав у правій руці ОСОБА_8 під час погрози вбивством 24.12.2023 року близько 05 год. за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Сотника Мартинця. Згідно довідки до протоколу пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками на фото під №3 зображений ніж, яким ОСОБА_8 погрожував ОСОБА_10 (а.с.61-63).

За змістом протоколу огляду предмету від 25.12.2023 року, в присутності потерпілого ОСОБА_10 оглянуто предмет ззовні схожий на ніж, який вилучений під час проведення огляду місця події в приміщенні будинку АДРЕСА_4 , і який потерпілий ОСОБА_10 впізнає як предмет, яким ОСОБА_8 погрожував вбивством, демонструючи предмет.

При цьому, згідно з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 вказаний ніж він добровільно видав працівникам поліції.

Згідно з протоколом огляду речей від 25.12.2023 року, а саме, цифрового носія DVD-R із відеозаписами під назвою: _1128, на якому зафіксовано агресивну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 , висловлювання в сторону останнього нецензурною лайкою, погрози: Ти своєю смертю не здохнеш, Тебе заглушать..., я тобі сказав...., Твоє місце на балконі, Люди зараз приїдуть..., Ти зацвітеш там на балконі, тебе там знайдуть люди...., Так дам, що ти не встанеш. Після того, як потерпілий повідомив, що Підемо разом до суду, обвинувачений плюнув на нього. 24.12.2023 року обвинувачений ОСОБА_8 повернувшись близько 04 год. з роботи, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, стукав у двері квартири потерпілого, у зв`язку з чим останній прокинувся та намагався заспокоїти останнього, вказавши щоб він лягав спати. На що, обвинувачений тримаючи у правій руці предмет зовні схожий на ніж, поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував ОСОБА_10 . Повернувшись на кухню, кинув предмет схожий на ніж на підлогу, праворуч від себе, схопив дерев`яну палицю та знову направився до потерпілого, який заховався в квартирі за дверима, тримаючи їх. В той час ОСОБА_8 продовжував бити двері палицею (а.с.70-77).

Колегія суддів вважає, що вищевказаний відеозапис додатково підтверджує правдивість та послідовність пояснень потерпілого ОСОБА_10 та свідчить, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 на місці події була спрямована на залякування потерпілого із застосуванням погрози вбивством за обставин, які давали потерпілому реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, оскільки він вчинив погрозу вбивством, за реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психолога та нарколога не перебуває, його вік, матеріальний стан, стан здоров`я, позитивно характеризується по місцю роботи, а також відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 129 КК України, у виді пробаційного нагляду.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що таке рішення є справедливим та відповідає вимогам ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується у тому випадку, коли її було заподіяно протиправною поведінкою з врахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що в кримінальному провадженні судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5