Провадження № 1-кп/127/593/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2022 за № 0000120, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тульчин Вінницької області, громадянки України, останнє відоме місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , несудимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 110, ст. 436, ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у червні 2022 року, перебуваючи у м. Москві Російської Федерації, більш точні час і місце не встановлено, використовуючи веб-сервіс «ІНФОРМАЦІЯ_4», призначений для відеодзвінків іншим користувачам вказаного сервісу, зв`язалася із невстановленою особою, яка систематично здійснює запис відеодзвінків, у яких веде розмови на суспільно - політичні теми, та у подальшому публікує вказані записи на власному каналі веб-сервісу « YouTube » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

У ході діалогу із вказаною особою під час названого вище відеодзвінка ОСОБА_3 , будучи поінформованою про те, що вказана розмова записується, а запис призначений для публікації у сервісі «YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » серед невизначеного кола осіб, умисно, маючи проросійську позицію та з антиукраїнських ідеологічних мотивів, зробила ряд висловлювань, у тому числі й на тему збройної агресії Російської Федерації проти України, тимчасової окупації частини території України Російською Федерацією та стосовно терористичних організацій «ІНФОРМАЦІЯ_6» та «ІНФОРМАЦІЯ_7».

У подальшому, 23.06.2022 запис вказаної вище розмови ОСОБА_3 із невстановленою особою під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» був опублікований на сервісі «YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був переглянутий 114 017 глядачами.

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 847/24-21 від 13.03.2024, висловлювання ОСОБА_3 на вказаному вище записі містять публічні заклики до вчинення дій, які вчиняються з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 110 КК України, а саме публічні заклики до дій, які вчиняються з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Крім того, ОСОБА_3 у червні 2022 року, перебуваючи у м. Москві Російської Федерації, у розмові з невстановленою особою за допомогою веб-сервісу «ІНФОРМАЦІЯ_4», будучи поінформованою про те, що вказана розмова записується, а її запис призначений для публікації у сервісі YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » серед невизначеного кола осіб, умисно, маючи проросійську позицію та з антиукраїнських ідеологічних мотивів, зробила ряд висловлювань, у тому числі й на тему збройної агресії Російської Федерації проти України.

У подальшому, 23.06.2022 запис вказаної вище розмови ОСОБА_3 із невстановленою особою під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» був опублікований на сервісі «YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був переглянутий 114 017 глядачами.

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 847/24-21 від 13.03.2024, висловлювання ОСОБА_3 на вказаному вище записі містять публічні заклики в непрямій формі до агресивної війни.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ст. 436 КК України, а саме публічні заклики до агресивної війни.

Крім того, ОСОБА_3 у червні 2022 року, перебуваючи у м. Москві Російської Федерації, у розмові з невстановленою особою за допомогою веб-сервісу «ІНФОРМАЦІЯ_4», будучи поінформованою про те, що вказана розмова записується, а її запис призначений для публікації у сервісі «YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » серед невизначеного кола осіб, умисно, маючи проросійську позицію та з антиукраїнських ідеологічних мотивів, зробила ряд висловлювань, у тому числі й на тему збройної агресії Російської Федерації проти України.

У подальшому, 23.06.2022 запис вказаної вище розмови ОСОБА_3 із невстановленою особою під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» був опублікований на сервісі «YouTube» на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_3» за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був переглянутий 114 017 глядачами.

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 847/24-21 від 13.03.2024, висловлювання ОСОБА_3 на вказаному вище записі містять виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 436-2 КК України, а саме виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 110, ст. 436, ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України суд здійснює за відсутності обвинуваченої (in absentia).

Відповідно до частини п`ятої статті 374 Кримінального процесуального кодексу України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Частиною другою статті 7 КПК України регламентовано, що зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 18.05.2004 «Шомоді проти Італії» проведення заочного розгляду кримінального провадження відповідатиме принципам, закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (право на справедливий суд), тільки в тому випадку, якщо з боку державних органів будуть вжиті заходи забезпечення ретельної перевірки «з метою встановлення поза обґрунтованим сумнівом того, чи дійсно особа беззастережно відмовилася від свого права виступати в суді».

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був повідомлений про судовий розгляд. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд «in absentia» допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді (рішення «Пелладоах проти Нідерландів», «Пуатрімоль проти Франції»).

Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень визначені главою 24-1 КПК України.

Відповідно до положень статті 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

З обвинувального акта вбачається, що обвинувачена ОСОБА_3 є громадянкою України, останнє відоме місце проживання якої знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , наразі перебуває на території Російської Федерації - у м. Москві, тобто на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Відповідно до вимог статті 323 КПК України суд здійснював виклики обвинуваченої ОСОБА_3 в судові засідання, шляхом публікації повістки про виклик обвинуваченої у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному вебсайті суду.

Відповідно до частини третьої статті 323 КПК України з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У зв`язку з переховуванням ОСОБА_3 від органів слідства 10.05.2024 остання оголошена у розшук.

У межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 відповідно до вимог частини восьмої статті 135, частини першої статті 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 110, ст. 436, ч. 1 ст. 436-2КК України, шляхом опублікування в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» та сайті Офісу Генерального прокурора.

Повідомлення про підозру ОСОБА_3 02.05.2024 вручене захиснику підозрюваної.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2024 задоволено клопотання слідчого та обрано підозрюваній ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2024 задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ст. 436, ч. 1 ст. 436-2КК України.

У номері 110 від 30.05.2024 газети Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваної та одночасно опубліковано повістку про виклик до слідчого на 03.06.2024 для надання доступу до матеріалів досудового розслідування, вручення обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування. Разом з тим, ОСОБА_3 на виклик не з`явилася, про поважність причин своєї неявки не повідомила.

Факти численних викликів обвинуваченої у порядку статті 135 КПК України підтверджені відповідними матеріалами кримінального провадження. Аналогічні повістки про виклик до слідчого були розміщені на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 16.12.2024, суд своєю ухвалою задовольнив клопотання прокурора щодо здійснення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_3 .

Обвинувачена неодноразово викликалася у судові засідання шляхом публікації повісток про виклик обвинуваченої у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Отже, наявні у справі документи свідчать про те, що обвинувачена достовірно знає про розпочате відносно неї кримінальне провадження, про підозру та висунуте обвинувачення та статус особи, яка перебуває у розшуку, про виклики до органу досудового розслідування та суду.

При цьому суд вважає слушним зауважити, що розгляд кримінального провадження здійснюється за участю захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6 , який забезпечений державою.

З огляду на викладене, суд вжив усіх достатніх заходів для дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя.

Відповідно до частини третьої статті 26 КПК України суд за клопотанням сторін кримінального провадження дослідив такі докази, зібрані у кримінальному провадженні: повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення від 28.06.2022; акт огляду ютуб-каналу " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", на якому є відео "ІНФОРМАЦІЯ_5" від 28.06.2022, з диском до нього; протокол огляду, з диском до нього, від 06.07.2022 згідно якого, оглянуто веб-сторінку за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якій 23.06.2022 опублікований відеозапис тривалістю 33 хв. 49 сек. під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_5" користувачем " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", яке переглянули 114 017 глядачів станом на час початку огляду; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.03.2024 з довідкою до нього, згідно з яким ОСОБА_8 впізнала особу, зображену на фото № 2, а саме обвинувачену, як особу, яка веде розмову на відеозаписі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_5"; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.03.2024 з довідкою до нього, відповідно до якого ОСОБА_9 впізнала особу, зображену на фото № 2, а саме обвинувачену, як особу, яка веде розмову на відеозаписі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_5"; протокол огляду веб-сторінок у соціальних мережах "Фейсбук" та "Вконтакте", які зареєстровані ОСОБА_3 під нікнеймом " ОСОБА_3 ", з диском до нього, від 28.03.2024.

Крім того, судом досліджено висновок експерта № 331/1 від 10.07.2023 згідно з яким, у наданих на дослідження висловлюваннях особи, позначеної як ОСОБА_11 міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році. У наданих на дослідження висловлюваннях особи, позначеної як ОСОБА_11 міститься публічне заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та заперечення тимчасової окупації частини території України.

Також судом досліджено висновок експерта № 847/24-21 від 13.03.2024 згідно з яким, надані на дослідження матеріали - висловлювання жінки, відображені у відеозаписі "ІНФОРМАЦІЯ_5", опублікованому за Інтернет-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 , не містять публічних закликів до насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або до повалення державної влади. Надані на дослідження матеріали - висловлювання жінки, відображені у відеозаписі "ІНФОРМАЦІЯ_5", опублікованому за Інтернет-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 , містять: 1) публічні заклики до вчинення дій з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, з визнанням Криму, Донбасу такими, що входять до складу Російської Федерації; 2) публічні заклики до вчинення дій з метою зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, з визнанням Криму, Донбасу такими, що входять до складу Російської Федерації, що зумовлює зміну державного кордону. Надані на дослідження матеріали - висловлювання жінки, відображені у відеозаписі "ІНФОРМАЦІЯ_5", опублікованому за Інтернет-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 , містять: 1) повне виправдовування війни, розпочатої державою-агресором Російською Федерацією в 2014 році проти України; 2) публічні заклики в непрямій формі до агресивної війни проти України та впевненість у перемозі держави-агресора Російської Федерації.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до такого висновку.

За результатами судового розгляду суд встановив, що ОСОБА_3 у червні 2022 року, перебуваючи у м. Москві Російської Федерації, більш точні час і місце не встановлено, використовуючи веб-сервіс «ІНФОРМАЦІЯ_4», призначений для відеодзвінків іншим користувачам вказаного сервісу, зв`язалася із невстановленою особою, яка систематично здійснює запис відеодзвінків, у яких веде розмови на суспільно-політичні теми, та у подальшому публікує вказані записи на власному каналі веб-сервісу « YouTube » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

У ході діалогу зі вказаною особою під час названого вище відеодзвінка ОСОБА_3 , будучи поінформованою про те, що вказана розмова записується, а запис призначений для публікації у сервісі «YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » серед невизначеного кола осіб, умисно, маючи проросійську позицію та з антиукраїнських ідеологічних мотивів, зробила ряд висловлювань, у тому числі й на тему збройної агресії Російської Федерації проти України, тимчасової окупації частини території України Російською Федерацією та стосовно терористичних організацій «ІНФОРМАЦІЯ_6» та «ІНФОРМАЦІЯ_7».

У подальшому, 23.06.2022 запис вказаної вище розмови ОСОБА_3 із невстановленою особою під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» був опублікований на сервісі «YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був переглянутий 114 017 глядачами.

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 847/24-21 від 13.03.2024, висловлювання ОСОБА_3 на вказаному вище записі містять публічні заклики до вчинення дій, які вчиняються з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Крім того, ОСОБА_3 у червні 2022 року, перебуваючи у м. Москві Російської Федерації, у розмові з невстановленою особою за допомогою веб-сервісу «ІНФОРМАЦІЯ_4», будучи поінформованою про те, що вказана розмова записується, а її запис призначений для публікації у сервісі YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » серед невизначеного кола осіб, умисно, маючи проросійську позицію та з антиукраїнських ідеологічних мотивів, зробила ряд висловлювань, у тому числі й на тему збройної агресії Російської Федерації проти України.

У подальшому, 23.06.2022 запис вказаної вище розмови ОСОБА_3 із невстановленою особою під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» був опублікований на сервісі «YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був переглянутий 114 017 глядачами.

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 847/24-21 від 13.03.2024, висловлювання ОСОБА_3 на вказаному вище записі містять публічні заклики в непрямій формі до агресивної війни.

Крім того, ОСОБА_3 у червні 2022 року, перебуваючи у м. Москві Російської Федерації, у розмові з невстановленою особою за допомогою веб-сервісу «ІНФОРМАЦІЯ_4», будучи поінформованою про те, що вказана розмова записується, а її запис призначений для публікації у сервісі «YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » серед невизначеного кола осіб, умисно, маючи проросійську позицію та з антиукраїнських ідеологічних мотивів, зробила ряд висловлювань, у тому числі й на тему збройної агресії Російської Федерації проти України.

У подальшому, 23.06.2022 запис вказаної вище розмови ОСОБА_3 із невстановленою особою під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» був опублікований на сервісі «YouTube» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був переглянутий 114 017 глядачами.

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 847/24-21 від 13.03.2024, висловлювання ОСОБА_3 на вказаному вище записі містять виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

При кваліфікації дій обвинуваченої, суд ураховує позицію Верховного Суду від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к, відповідно до якої, кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 110 КК України є безпека держави у політичній і воєнній сферах, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією України, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території.

Державний кордон України це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України, а саме: межі суходолу, вод, надр, повітряного простору (стаття 1 Закону України «Про державний кордон України»). Ця лінія проходить: на суходолі по характерних точках і лініях рельєфу або ясно видимих орієнтирах, на морі по зовнішній межі територіального моря України, а також певним чином на річках, озерах та інших водоймах, на мостах, греблях, інших спорудах, і позначається на місцевості чітко видимими прикордонними знаками (демаркація).

Об`єктивна сторона злочину характеризується діями, які можуть виявитися у таких чотирьох формах: дії, спрямовані на зміну меж території України; дії, спрямовані на зміну меж державного кордону України; публічні заклики до вчинення таких дій; розповсюдження матеріалів із закликами до вказаних дій.

Перші дві форми дій можуть бути вчинені насильницьким (в тому числі і збройним) або іншим шляхом всупереч Конституції України або нормам міжнародного права (наприклад, спроба змінити межі території України на користь іншої держави; вчинення конфлікту на державному кордоні України, пов`язаного зі спробою змінити межі кордону, в тому числі шляхом збройного нападу на прикордонну заставу).

Публічні заклики до вчинення вказаних дій означають усні (на мітингу, зборах, по радіо тощо) або письмові звернення до громадян (невизначеної або певної групи людей). Заклики можуть бути пов`язані зі спробами схилити невизначену кількість людей або певні організації чи інші угруповання до виходу автономної республіки, області, району або міста зі складу України або до відокремлення частини території України і приєднання її до території іншої держави.

Розповсюдження матеріалів до вчинення вказаних дій це ознайомлення різними способами (розкидання, розклеювання, розсилання тощо) змісту матеріалів до відома невизначеної кількості осіб. Відповідні матеріали - письмові чи зафіксовані на іншому носієві інформації листівки, плакати, газети тощо тут виступають засобами вчинення злочину.

Зміна території це будь-які дії, спрямовані на передачу частини території України під юрисдикцію іншої держави або на зменшення території України шляхом утворення на її території іншої суверенної держави. Питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який може бути призначений тільки Верховною Радою України.

Зміна меж створення з вказаною метою не передбачених законодавством воєнізованих або збройних формувань чи груп, захоплення й утримання пунктів пропуску через державний кордон тощо.

Щодо дій, спрямованих на зміну державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, то Конституція України не встановлює порядку зміни державного кордону. Зміна державного кордону (який є умовною лінією), навіть здійснена внаслідок збройного захоплення частини території країни, водночас означає зміну меж її території.

Злочин вважається закінченим з моменту вчинення будь-якої із зазначених у частині першій статті 110 КК України дій.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у формі прямого умислу. Обов`язковою ознакою злочину є наявність спеціальної мети змінити межі території або державного кордону України.

Для публічних закликів до вчинення дій, спрямованих на зміну меж території (державного кордону) України, і для розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій зазначена мета не є обов`язковою ознакою складу. Відповідальність за ці дії має нести й особа, яка особисто не має такої мети.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 436 КК України характеризується діями у таких формах: 1) публічні заклики до агресивної війни або до розв`язування воєнного конфлікту; 2) виготовлення матеріалів із закликами до агресивної війни або до розв`язування воєнного конфлікту; 3) розповсюдження таких матеріалів.

Оскільки цей злочин є міжнародним, а об`єктом його є мир у всьому світі, особа має нести відповідальність за ст. 436 за пропаганду агресивної війни або воєнного конфлікту як між Україною та іншою державою, так і між третіми державами.

Агресивна війна і воєнний конфлікт є видами актів агресії, які відрізняються між собою, зокрема, масштабами дій, і передбачають застосування державою чи від її імені збройних сил першою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави або народу (нації). При цьому будь-який спір, що виникає між двома державами і викликає введення в дію збройних сил, є воєнним (збройним) конфліктом, незалежно від його тривалості, наслідків чи факту заперечення однією із сторін наявності стану війни.

Актом збройної агресії можуть бути визнані: вторгнення чи напад збройних сил держави на територію іншої держави або будьяка військова окупація, у т.ч. тимчасового характеру, яка є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів, берегів або територіальних вод держави збройними силами іншої держави; напад збройних сил держави на сухопутні, морські чи повітряні сили або морські чи повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою останньої, на порушення умов їх перебування, передбачених угодою, або будь-яке продовження їх перебування на цій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією (іншою) державою для вчинення акту агресії проти третьої держави; заслання державою або від п імені збройних банд, груп, регулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, котрі мають настільки серйозний характер, що це рівносильне переліченим вище актам тощо. Метою агресивної війни може бути, зокрема, відторгнення частини території іншої держави, здійснення у ній військового перевороту.

Аналізуючи та оцінюючи усі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої повністю знайшла своє підтвердження у ході судового провадження та підтверджується дослідженими у ході судового провадження доказами, які є належними, допустимими та такими, що узгоджуються між собою, а тому її дії слід кваліфікувати:

- за ч. 1 ст. 110 КК України, як публічні заклики до дій, які вчиняються з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- за ст. 436 КК України, як публічні заклики до агресивної війни;

- за ч. 1 ст. 436-2 КК України, як виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що обвинувачена вчинила нетяжкі злочини (згідно з класифікацією, чинною на час розгляду справи судом). Відомості, які б свідчили про наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, в судовому засіданні встановлені не були. Також не були встановлені обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої. При цьому суд враховує, що обвинувачена вчинила, у тому числі й злочин проти основ національної безпеки України. Обвинувачена у судові засідання не з`явилася, у зв`язку з чим розгляд судового провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia).

Обставин, які, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченої та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ст. 436 та ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України та покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 110 Кримінального кодексу України з конфіскацією майна. Остаточне покарання слід призначити з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд враховує таке.

Частиною другою статті 59 КК України визначено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Суд також враховує роз`яснення, надані в абзаці першому пункту 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Відповідно до вимог статті 59 КК Україниу разі конфіскації не всього майна, а лише його частини суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Санкцією кримінального закону (ч. 1 ст. 110 КК України) альтернативно передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

За результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що обвинуваченій має бути призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Під час досудового розслідування до обвинуваченої ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в порядку частини шостої статті 193 КПК, а також вона відповідно до положень статті 281 КПК була оголошена у розшук.

Частиною шостою статті 193 КПК регламентовано, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на зазначені приписи, суд вважає за доцільне застосований до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання залишити без змін до моменту її затримання на виконання вироку суду.

Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, згідно з наданими суду доказами рішення щодо визнання будь-яких речей чи документів у кримінальному провадженні речовими доказами не приймалось.

На підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченої на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів в загальному розмірі 15 459 грн. 14 коп.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 110, ст. 436, ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 110 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна;

за ст. 436 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

за ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_3 на виконання даного вироку.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований до обвинуваченої ОСОБА_3 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України - залишити без змін до моменту її затримання на виконання вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів в загальному розмірі 15 459 (п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 14 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вручити копію вироку прокурору. Копію вироку, яка підлягає врученню ОСОБА_3 , вручити її захиснику, а інформацію про вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями статті 297-5 Кримінального процесуального кодексу України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя