УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року

м. Київ

Справа № 511/1483/20

Провадження № 51-284 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Одеського апеляційного суду від 06 грудня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_5 від 21.10.2024 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 в межах розгляду заяви ОСОБА_4 про відвід головуючого у справі судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, й задоволено заяву судді ОСОБА_5 про самовідвід та передано матеріали зазначеного кримінального провадження в канцелярію суду для перерозподілу.

Надалі ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_7 від 23.10.2024 року прийнято до провадження заяву ОСОБА_4 про відвід головуючого у справі судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено заяву про відвід до розгляду.

Указані ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.10.2024 року та від 23.10.2024 року ОСОБА_4 були оскаржені в апеляційному порядку, за наслідками чого Одеський апеляційний суд двома ухвалами від 06 грудня 2024 року (провадження № 11-кп/813/2623/24 і № 11-кп/813/2624/24) відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_4 на дві указаних вище ухвали місцевого суду на підставі положень ч. 4 ст. 399 КПК України.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій ставить питання про їх перегляд у касаційному порядку, оскільки вважає їх постановленими, зокрема, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, порушенням його конституційних прав та без урахування практики Європейського суду з прав людини.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо незаконності оскаржуваних ухвал апеляційного суду, колегія суддів вбачає їх необґрунтованими.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Однак право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 №13-рп/2012 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Таким чином, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, також виступає і КПК України.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі № 494/6/18).

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження окремих судових рішень, якими не завершується розгляд кримінального провадження по суті, має на меті забезпечення розумного балансу між дієвістю та розумними строками здійснення кримінального провадження і правом особи оскаржити певне рішення суду, яким, на думку цієї особи, порушуються її права.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).

Положеннями ст. 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Зі змісту ухвал Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.10.2024 року та від 23.10.2024 року вбачається, що було залишено без розгляду заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 в межах розгляду заяви ОСОБА_4 про відвід головуючого у справі судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, й було задоволено заяву судді ОСОБА_5 про самовідвід. Іншою ухвалою було прийнято до провадження заяву ОСОБА_4 про відвід головуючого у справі судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено заяву до розгляду.

Вказані ухвали не зазначені у переліку судових рішень, передбаченому ст. 392 КПК України, які підлягають апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

Отже, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.10.2024 року та від 23.10.2024 рокує рішеннями, які не підлягають оскарженню в апеляційному порядку, а тому діяв відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України і постановив законні, обґрунтовані, належно вмотивовані судові рішення, з якими погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

Стосовно прохання ОСОБА_4 до суду касаційної інстанції про постановлення окремої ухвали, якою потрібно повідомити Вищу Раду Правосуддя про наявність в діях судді Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_5 ознак дисциплінарного проступку у зв`язку із затягуванням, не вжиттям ним заходів щодо розгляду заяви про його відвід та зволікання із самовідводом у справі, колегія суддів вбачає необхідним вказати, що такі факти не можуть бути встановлені колегією суддів касаційного суду при вирішення питання щодо прийнятності касаційної скарги без її розгляду по суті, для чого наразі немає передбачених законом підстав.

Крім цього, ОСОБА_4 має невід`ємне право самостійно звернутися до ВРП з відповідною скаргою на дії судді ОСОБА_5 .

Стосовно прохання у касаційній скарзі ОСОБА_4 про необхідність звернення Верховного Суду до Конституційного Суду України щодо конституційності приписів ст. 81 КПК України в частині порядку вирішення питання про відвід судді, який розглядає заяву про відвід іншого судді, то колегія суддів касаційного суду також звертає увагу на те, що питання про таке звернення не може бути вирішене колегією суддів касаційного суду при вирішення питання щодо прийнятності касаційної скарги без її розгляду по суті.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги, копій судових рішень та інших матеріалів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вбачає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

Тому, керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвали Одеського апеляційного суду від 06 грудня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3