КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/7593/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, студента, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 258 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року клопотання слідчого 3 відділу СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 14 години 05 хвилин 14 листопада 2024 року.

Визначено, що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчується о 14 годині 05 хвилини 12 січня 2025 року.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_7 є неповнолітньою особою, дитиною-сиротою, його опікуном є його рідна тітка, яка також опікується молодшим братом підозрюваного; допомога ОСОБА_7 по дому вкрай необхідна і для його опікуна, і для його меншого брата; підозрюваний навчається у ДНЗ «Одеське вище професійне училище автомобільного транспорту», тобто має постійне місце проживання та навчання, сталі соціальні зв`язки; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; свою вину у вчиненому правопорушенні визнає, дає детальні показання, активно допомагає слідству у розкритті злочину, оскільки він був лише рядовим виконавцем, який діяв під тиском та примусом і погрозами «куратора».

Уважає, що застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є невмотивовано жорстоким, а прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що застосування такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт унеможливить реалізацію тих ризиків, на які посилався слідчий у своєму клопотанні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001160, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 258 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у листопаді 2024 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 10 листопада 2024 року, громадянин України ОСОБА_7 , якому достовірно відомо про збройний напад російської федерації на Україну, з метою вчинення кримінального правопорушення проти громадської безпеки, а також з корисливих мотивів, виник злочинний умисел на вчинення терористичного акту.

Так, установлено, що 10 листопада 2024 року ОСОБА_7 прибув з міста Одеси до міста Києва, о 22:23 год., поселився у готелі «Лавілья», за адресою: м. Київ, вул. Степана Рудницького, буд. 36, кімн. 506.

У подальшому, 11 листопада 2024 року о 18:11 год. ОСОБА_7 вийшов з готелю «Лавілья», взявши саморобний вибуховий пристрій з собою на місце вчинення злочину, який отримав не пізніше 12 листопада 2024 року, та рушив у невідомому напрямку, до готелю більше не повертався.

Також, установлено, що 12 листопада 2024 року о 13:33 год. ОСОБА_7 зайшов до кав`ярні за адресою: м. Київ, вул. Пасхаліна, 10/5, що неподалік від місця вибуху, та тримав у лівій руці сумку темного кольору, на якій присутні шнурки. Надалі, менш як за хвилину часу, ОСОБА_7 вийшов із зазначеної кав`ярні та прослідував до пиміщення ВП №1 з обслуговування житлових масивів Дарницького УП ГУНП у м. Києві, що розташоване за адресою: місто Київ, вул. Юрія Литвинського, 34, де о 14:25 год. здійснив закладання саморобного вибухового пристрою, який знаходився у сумці темного кольору зі шнурками, а саме перекинув його через паркан вказаної будівлі. Потім, приблизно о 14:25 год., ОСОБА_7 перебував неподалік ВП №1 з обслуговування житлових масивів Дарницького УП ГУНП у м. Києві, з метою проконтролювати реалізацію своєї злочинної діяльності та досягнення мети, направленої на здійснення терористичного акту, а саме те, що саморобний вибуховий пристрій здетонує. Після того, як саморобний вибуховий пристрій здетонував, ОСОБА_7 , упевнившись в реалізації свого злочинного умислу та досягнення своєї мети, покинув місце вчинення злочину, почав втікати у напрямку вулиці Юрія Шевельова у місті Києві та виїхав з міста Києва до міста Одеси, де був затриманий.

14 листопада 2024 року о 14:05 год. ОСОБА_7 був затриманий у порядку статті 208 КПК України.

15 листопада 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 258 КК України, а саме у вчиненні вибуху, який створив небезпеку для життя чи здоров`я людини з метою порушення громадської безпеки.

15 листопада 2024 року до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого 3 відділу СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року клопотання слідчого 3 відділу СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 14 години 05 хвилин 14 листопада 2024 року.

Визначено, що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчується о 14 годині 05 хвилини 12 січня 2025 року.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно частин першої, другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 258 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Так, враховуючи перебування України в умовах воєнного стану, фактичні обставини провадження, дані, які характеризують особу підозрюваного, необхідність забезпечення його належної процесуальної поведінки, характер та спосіб вчинених дій, тяжкість та суспільну небезпеку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме: можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою перешкоджання надання останніми повних та достовірних показань щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто може зникнути та перебувати тривалий час у розшуку, а також те, що вчинив зазначене кримінальне правопорушення за попередньою змовою з невстановленою особою в месенджері «Telegram» та може повідомити невстановлену особу щодо обставин досудового розслідування, які стали відомі йому, що може сприяти переховуванню, спотворенню або знищенню речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень частини четвертої статті 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442-1 КК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, колегія суддів уважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; приховати, спотворити або знищити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний свою вину у вчиненому правопорушенні визнає, дає детальні показання, активно допомагає слідству у розкритті злочину, оскільки він був лише рядовим виконавцем, який діяв під тиском та примусом і погрозами «куратора», не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 є неповнолітньою особою, дитиною-сиротою, його опікуном є його рідна тітка, яка також опікується молодшим братом підозрюваного; допомога ОСОБА_7 по дому вкрай необхідна і для його опікуна, і для його меншого брата; підозрюваний навчається у ДНЗ «Одеське вище професійне училище автомобільного транспорту», тобто має постійне місце проживання та навчання, сталі соціальні зв`язки; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не спростовують висновки про можливість підозрюваного вчинити дії, передбачені статтею 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження апелянта про недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3