ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/ 525 /25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 430 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю законного представника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого підозрюваного ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13.03.2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП№3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000049 від 17 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, відносно:

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 36 днів, а саме до 17.04.2025, включно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на недоведеність прокурором реальності існування ризиків, заявлених в клопотанні, що, на думку захисника, є підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Як зазначає захисник, законний представник підозрюваного, який є його батьком, просив суд при розгляді клопотання також змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторона захисту не погоджується з висновками слідчого судді щодо відсутності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, оскільки підозрюваний має батька, матір, навчається, не має шкідливих звичок та має бездоганне минуле з боку притягнень до будь-якої відповідальності за будь-що. Він має місце реєстрації та постійного проживання, тривалий час, раніше не судимий, навчається, у зв`язку з чим, захисник вважає, що обраний судом запобіжний захід відносно підозрюваного, є занадто суворим, а тому, можливо застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Беручи до уваги, вищенаведене, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ВП№3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000049 від 17 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України відносно ОСОБА_9 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що в АДРЕСА_2 мешкає родина, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі своїми чотирма неповнолітніми дітьми, зокрема донькою - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, у ОСОБА_11 є син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом зі своїм батьком ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 .

21 грудня 2024 року, у вечірній час доби, більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, неповнолітній ОСОБА_9 прийшов до будинку своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає його рідна сестра ОСОБА_12 , якій на той час виповнилося повних 14 років та вік якої йому був достовірно відомий.

Перебуваючи за вище вказаною адресою, у ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом статевого акту з неповнолітньою ОСОБА_12 , яка доводиться йому рідною сестрою.

У подальшому, знаходячись за вище вказаною адресою, ОСОБА_9 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті шляхом статевого акту, будучи достовірно обізнаним, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є неповнолітньою, посягаючи на статеву свободу та статеву недоторканість останньої, діючи умисно, будучи людиною фізично сильнішою неповнолітньої ОСОБА_12 , погрожуючи застосуванням відносно неї фізичної сили, змусив останню пройти разом з ним до приміщення літньої кухні, яка знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому неповнолітня ОСОБА_12 , усвідомлюючи реальну можливість застосування до неї фізичної сили з боку ОСОБА_9 , погодилася на вимогу останнього та пройшла разом з ним до вказаного приміщення літньої кухні.

Перебуваючи у приміщенні літньої кухні на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 розуміючи, що неповнолітня ОСОБА_12 не може чинити опір, зачинив з середини вхідні двері до приміщення та змусив останню зняти одяг та оголити нижню частину тіла для отримання доступу до її тіла.

Після того, як ОСОБА_12 оголила нижню частину свого тіла, ОСОБА_9 здійснив відносно неповнолітньої ОСОБА_12 , проти її волі та без її добровільної згоди дії сексуального характеру, пов`язані із анальним та оральним проникненням у її тіло з використанням геніталій, що тривало близько шести хвилин.

Задовольнивши свою статеву пристрасть та закінчивши статевий акт, ОСОБА_9 відчинив двері приміщення літньої кухні та неповнолітня ОСОБА_12 вийшла з неї.

17 січня 2025 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 17 березня 2025 року, включно.

12 березня 2025 року постановою керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000049 від 17 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.152 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_9 продовжено до трьох місяців, тобто до 17 квітня 2025 року.

12 березня 2025 до суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_9 в межах даного кримінального провадження.

На обґрунтування клопотання слідчий вказувала, що строк дії запобіжного заходу закінчується, у зв`язку з чим виникла необхідність продовження раніше обраного відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати.

Вказані ризики слідчий обґрунтовувала тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а тому знаходячись на волі, ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про продовження існування ризику п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Також вказувала на існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на неповнолітню потерпілу, неповнолітніх свідків та свідків, з огляду на те, що ОСОБА_9 перебуває в родинних відносинах з неповнолітньої потерпілою та неповнолітніми свідками, йому відомі їх показання, останній обізнаний про місце їх проживання, контактні дані, а тому при обранні більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний ОСОБА_9 може вплинути на неповнолітню потерпілу, неповнолітніх свідків та інших свідків, шляхом залякування, погроз, тощо. Окрім того, повне коло свідків ще встановлюється та у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може здійснювати на них незаконний вплив з метою, щоб останні не надавали свідчень, які б підтверджували його причетність до вчинення злочину, або змінили раніше надані показання, схиляючи їх надати неправдиві свідчення. Крім того, слідчий вважала, що достатніми є підстави вважати про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зв`язків та враховуючи обставини вчиненого злочину, ОСОБА_9 може продовжити злочинну діяльність й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про його соціальну небезпеку та унеможливлює його перебування в даний час у суспільстві.

На переконання слідчої, вказане свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки такі заходи не зможуть сприяти забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, так як вона підтверджується зібраними та долученими до клопотання доказами,зокрема, протоколами огляду місця події, протоколами допиту неповнолітньої потерпілої, неповнолітніх свідків, свідків, протоколом огляду предмету та іншими доказами в своїй сукупності.

Слідчий суддя вважав встановленими продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, що були раніше встановленими.З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, яке інкримінуються підозрюваному, наслідків цього злочину, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважав, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілої. А тому вважав, що наведені вище обставини в сукупності, дають підстави дійти до висновку щодо існування ризику можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_9 дій, направлених на переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

Крім того, виходячи зі змісту формулювання підозри, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, та особи підозрюваного, зважаючи, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не завершено, слідчим не проведені всі необхідні слідчі дії, направлені на отримання доказів, підозра обґрунтовується у тому числі показаннями потерпілої та свідків, які є родичами підозрюваного, слідчий суддя також вважав доведеним існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Виходячи із обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, слідчий суддя погодився також з доводами прокурора, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_9 може продовжити злочинну діяльність й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про його соціальну небезпеку та унеможливлює його перебування в даний час у суспільстві.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважав, що з моменту взяття підозрюваного під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити більш м`який запобіжний захід. А тому, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування щодо ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та пред`явленою підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. Характер висунутої йому підозри у вчиненні вищезазначеного злочину вказує на те, що для запобігання ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, доведена необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки відомості щодо особи підозрюваного дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні умисного злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. При цьому, фактичні обставини злочину, в якому підозрюється ОСОБА_9 , свідчать про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілої..

При цьому, надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від суду або вчинити інший злочин, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. На цьому етапі слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи, що ОСОБА_9 інкриміновано вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та недоторканості, у відношенні своєї рідної сестри, досить значним є ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, враховуючи, крім іншого, що на даний час не встановлене повне коло свідків.

Крім того, є досить значним ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, враховуючи характер та обставини вчинених ним дій, що в сукупності з даними про особу підозрюваного, свідчать про те, що цей ризик є актуальним.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Фактичні обставини справи, згідно пред`явленої ОСОБА_9 підозри, та вагомість наявних доказів про вчинення ним інкримінованого йому злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Крім того, згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, вбачається, що на час розгляду вказаного клопотання органом досудового розслідування по кримінальному провадженню не проведено усіх необхідних слідчих дій, у зв`язку з чим, є обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню, внаслідок чого, такі обмежувальні заходи є виправданими.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків та не будуть ефективними для досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

За таких обставин доводи захисника підозрюваного про недоведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13.03.2025 року про продовження щодо підозрюваного за ч.3 ст.152 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 17.04.2025 року, включно, без визначення застави, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4