Провадження № 11-кп/4808/189/25
Категорія ч. 5 ст. 190 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2025 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000013 від 06 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2025 року повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000013 від 06 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України.

Суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки відсутні конкретні відомості, які має містити обвинувальний акт.

Зазначив, що обвинувачення неконкретне, та незрозуміло, які саме дії інкримінуються ОСОБА_9 .

Крім того, сторона обвинувачення під час викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, посилається на Закон України «Про телекомунікації», який втратив чинність на момент події (на підставі Закону № 1089-IX від 16.12.2020року), та у тексі обвинувального акта містяться розбіжності щодо завданих збитків та потерпілих осіб, яким вони заподіяні.

Прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржену ухвалу скасувати та повернути обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000013 від 06 січня 2023 року до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314-316 КПК України.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального закону, а висновки суду про повернення обвинувального акту - необґрунтованими. Недоліки, на які посилається суд, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору відповідно до положень КПК України.

Вказує, що в обвинувальному акті від 28 червня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Елементи формулювання обвинувачення викладено в повному обсязі.

Так, допущені технічні помилки, на які вказав в ухвалі суд, не порушують жодну з вимог чинного кримінального процесуального законодавства, не впливають на доведеність винуватості особи та на суть пред`явленого обвинувачення в цілому, а тому не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору в розумінні положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, оскільки не перешкоджають призначенню судового розгляду.

Зазначає, що приймаючи рішення про повернення обвинувального акту суд у своїй ухвалі наводить приклад двох епізодів з обвинувального акта за ч. 5 ст. 190 КК України від 16.08.2023 за фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_13 та суму 5500,00 грн та від 22.09.2023 за фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_14 на суму 1000,00 грн, в яких зазначено обставини вчинення кримінальних правопорушень особою 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з відома та згоди особи 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_8 , а у висновку, зробленому до вказаних епізодів, крім вказаних осіб зазначено причетність до вказаних епізодів злочинної діяльності і ОСОБА_9 .

Заважує, що водночас суд не врахував, що зазначену причетність до вказаних епізодів ОСОБА_9 необхідно розцінювати як допущену слідчим технічну помилку, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що залучення ОСОБА_9 до злочинної діяльності в складі організованої групи відбулося лише в листопаді 2023 року, який маючи необхідні знання та навики у сфері програмування та роботи з комп?ютерним програмним забезпеченням, розробив програмний засіб для з?єднання декількох файлів, який відкривався шляхом переходу на веб-сайти за посиланнями https://batllestars.com.ua тa http://bestgolos.online, призначені для отримання несанкціонованого доступу до приватних профілів невідомих йому осіб (користувачів) у соціальних мережах «Facebook» та «Instagram», без їхньої згоди, за допомогою якого в період з листопада 2023 року по лютий 2024 року члени організованої групи шляхом використання електронно-обчислювальної техніки заволодівали чужим майном громадян шляхом обману та зловживання довірою, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, на допущення слідчим вказаної технічної помилки щодо причетності ОСОБА_9 до зазначених епізодів злочинної діяльності в складі організованої групи свідчить і той факт, що в тексті формулювання обвинувачення в обвинувальному акті після наведеного в ухвалі суду першого епізоду від 16.08.2023 та другого епізоду від 22.09.2023 слідчим викладено фактичні обставини про вчинення в аналогічний спосіб відповідно ще 5 та 7 епізодів кримінальних правопорушень особою 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з відома та згоди особи 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_8 але вже без участі ОСОБА_9 , оскільки останній був залучений та увійшов до складу організованої групи лише в листопаді 2023 року.

Окрім цього судом в ухвалі вказано на порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті містяться суперечливі дані щодо розміру шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, а також щодо потерпілих, яким ця шкода завдана.

Вважає, що такі твердження суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам матеріалів кримінального провадження та викладеного формулювання обвинувачення, а наведені в ухвалі суду приклади є нічим іншим як допущені технічні помилки, які не впливають на доведеність винуватості особи та на суть пред`явленого обвинувачення в цілому.

Підсумовує, що з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень у вказаних епізодах свідчить лише про допущені слідчим та прокурором технічні помилки при складенні та затвердженні обвинувального акта, не призводять до порушення права обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на захист та не уможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду. З огляду на це, відсутні підстави вважати, що при складенні, затвердженні та скеруванні обвинувального акта до суду допущено порушення, які в подальшому можуть вплинути на справедливість ухвалених судових рішень.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції;

- захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_8 зазначили, що покладаються при вирішенні апеляційної скарги на розсуд колегії суддів;

- захисник ОСОБА_12 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, знехтував вказаними вимогами закону, оскільки, зробивши висновок про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК, не навів конкретних і достатніх для цього підстав.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувальний акт, в свою чергу, містить всі відомості, які передбачені пунктами 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, до нього даний реєстр матеріалів досудового розслідування, та розписки обвинувачених.

Суд першої інстанції посилається на те, що таке процесуальне рішення прокурора не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

В той час, суд апеляційної інстанції, враховуючи як вимоги національного законодавства, так і положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 5-328 кс-16 від 24 листопада 2016 року, аналізуючи зазначену норму, вказує, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації;

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (у справі «Камінські проти Австрії»).

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії»: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Ознайомившись з обвинувальним актом та проаналізувавши його зміст, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що фактичні обставини кримінальних правопорушень викладено послідовно і зрозуміло. В обвинувальному акті розкрито події кримінальних правопорушень, як їх встановила сторона обвинувачення, з зазначенням як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони кримінальних правопорушень, кваліфікуючих ознак.

Висновок суду першої інстанції про те, що сторона обвинувачення в обвинувальному акті некоректно та не чітко зазначила кому спричинено шкоду діями обвинувачених та в якому розмірі завдана шкода, що є порушенням п. 7 ч .2 ст. 291 КПК України щодо вимог до обвинувального акту, колегія суддів вважає є не слушним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт фактично здійснив передчасну оцінку доказів та визначення кваліфікації, що суперечить правовій позиції Верховного Суду (постанова від 19 вересня 2018 року у справі №484/2750/15-к).

Колегія суддів вважає, що обвинувальний акт містить усі необхідні реквізити, а наявні в ньому неточності не є підставою для повернення його прокурору.

Згідно з ч. 1 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Не допускається зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено таких недоліків обвинувального акта, які є суттєвим порушенням прав особи, а також не дозволяють суду визначити межі обвинувачення, в яких має бути розглянуто кримінальне провадження, тобто унеможливлюють призначення справи до розгляду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме за результатами судового розгляду шляхом всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки відповідно до закону доказів, можливо буде зробити висновок про доведеність чи безпідставність висунутого обвинувачення, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне взяти уваги те, що обвинувачення як складова частина обвинувального акта, яке лише підлягатиме доведенню під час судового розгляду, не завжди може бути остаточним на момент надходження обвинувального акта до суду, оскільки відповідно до приписів ст. ст. 338, 339, 340 КПК України під час або в результаті судового розгляду прокурор може як змінити обвинувачення чи висунути додаткове, так і відмовитись від підтримання державного обвинувачення.

Безпідставне повернення обвинувального акта прокурору призводить до порушення судом першої інстанції вимог ст. 28 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків кримінального провадження.

Виходячи зі змісту та трактування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, остання гарантує винесення судового рішення протягом розумного терміну, встановивши тим самим межу стану невизначеності, в якому знаходиться та чи інша особа через пред`явлення їй кримінального обвинувачування. Кінцевим моментом стану невизначеності є момент вступу вироку чи рішення у законну силу чи зняття обвинувачення (закриття кримінальної справи).

Так, у групі справ проти України Європейський Суд визнав порушення «розумного терміну» саме у зв`язку з направленням справи на додаткове розслідування. Це сталося по справах «Айбабін проти України», «Лопатін та Медведський проти України», «Білий проти України» та інших.

Таким чином, повернення обвинувального акта суперечить принципу верховенства права, оскільки це формальний підхід до оцінки документа, що не відповідає завданням кримінального судочинства.

Безпідставне повернення обвинувального акта прокурору ініціює продовження діяльності органів досудового розслідування з обґрунтування обвинувачення, створює додаткові можливості для доведення винуватості особи, що жодним чином не сприяє дотриманню таких засад кримінального провадження, як рівність та змагальність сторін.

Крім того, колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав, призводить до необґрунтованого затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду (обвинувальний акт отримано судом 01 липня 2024 року, а повернений 18 лютого 2025 року).

Також, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).

Відповідно ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку з безпідставним поверненням прокурору обвинувального акта суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Оскільки наведених вище вимог не було дотримано, а в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять істотні порушення кримінального процесуального закону, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 376, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу начальника відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2025 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000013 від 06 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5