Справа № 307/163/25
Провадження №1-кс/307/55/25
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
У Х В А Л А

29 січня 2025 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 та представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, погоджене прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП України у Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені 14 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Вказує на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 13 січня 2025 року, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленою органом досудового розслідування групою осіб, під час дії воєнного стану, який постановлено ввести в Україні указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (з подальшим його продовженням, який діяв у період скоєння кримінального правопорушення), достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, взяв участь у організації незаконного переправлення громадян України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , через державний кордон України з Румунією, за грошову винагороду.

Так, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, 13 січня 2025 року, близько 11 години, ОСОБА_6 , разом з невстановленою органом досудового розслідування особою, приїхав на власному автомобілі марки "Opel Zafira", номерний знак НОМЕР_1 , в село Вишків Калуського району Івано-Франківської області, яке межує з селом Торунь Міжгірського району Закарпатської області, достовірно знаючи про те, що у цей час на них очікували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , транспортування яких до вказаного місця здійснила невстановлена органом досудового розслідування особа, з яким останні приїхали з м. Київ, та якому за вказівкою невстановленої органом досудового розслідуванням особи передали грошові кошти в сумі 2 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 105 710 гривень 25 копійок. У подальшому ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть бути виявлені працівниками правоохоронних органів, надав вказівку невстановленій органом досудового розслідування особі провести останніх лісовим масивом, в обхід блок-посту, з метою уникнення викриття працівниками правоохоронних органів, пройти до села Торунь Міжгірського району Закарпатської області, де, в невстановленому місці, їх вже очікував ОСОБА_6 на автомобілі марки "Opel Zafira", номерний знак НОМЕР_1 , після чого, сівши до автомобіля, поїхали в напрямок с-ще Буштино Тячівського району Закарпатської області для подальшої організації незаконного переправлення останніх через Державний кордон України, де їх мали зустріти інші співучасники групи, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_7 ..

У подальшому, прибувши в с-ще Буштино Тячівського району Закарпатської області та перебуваючи біля ресторану "Трембіта", що розташований по вулиці Головна, №1, Тячівського району Закарпатської області, під`їхав автомобіль марки "Mercedes-Benz GLK 320CDI", номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з пасажиром ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого пересіли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , і поїхали в село Руське Поле Тячівського району Закарпатської області, до лісового масиву, з метою уникнення викриття працівниками правоохоронних органів, зокрема для обходу прикордонного пункту ДПС України, який розташований перед в`їздом в м. Тячів, при цьому, їхавши у автомобілі, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавав вказівки останнім щодо способу подолання перешкод та дій, які вони мають зробити у подальшому для безперешкодного перетину Державного кордону України, а ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , провів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , пішки, до села Тячівка Тячівського району Закарпатської області, де, на вулиці Олекси Довбуша, їх вже очікував автомобіль марки "ВАЗ 2107", номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 ..

Сівши до автомобіля марки "ВАЗ 2107", номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поїхали до села Грушово Тячівського району Закарпатської області, а саме на вулицю Монастирська, № 11, де ОСОБА_8 розмістив їх в приміщенні дерев`яного сараю та роз`яснив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що їм необхідно очікувати подальших вказівок та вказав їм особу, яка буде здійснювати їх супровід при перетині Державного кордону України. При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за вказівкою невстановленої органом досудового розслідуванням особи, передали грошові кошти в сумі 1 500 доларів США ОСОБА_8 за їх транспортування з с-ща Буштино до с. Грушово, в обхід прикордонних пунктів.

В подальшому, цього ж дня, близько 17 години, до вище зазначеного сараю, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , під`їхав автомобіль марки "ВАЗ 2107", номерний знак НОМЕР_3 , який привіз ОСОБА_11 , та водій автомобіля наказав останньому перебувати разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В подальшому, близько 21 години, до даного сараю прийшла невстановлена органом досудового розслідування особа, яка принесла три гідрокостюми для ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та за вказівкою якої, останні прямували слідом за ним до місця перетину державного кордону України з Румунією, у с. Грушово Тячівського району Закарпатської області, де останні були затримані працівниками прикордонної служби, при спробі незаконного перетину Державного кордону України.

24 січня 2025 року о 08 год. 05 хв. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є власником квартири, загальною площею 115, 62 кв.м., житловою площею 54,71 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні просить накласти арешт на майно, а саме квартиру, загальною площею 115, 62 кв.м., житловою площею 54,71 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

В судовому засіданні слідчий заявлене клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини і просив клопотання задовольнити та накласти арешт на майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, а саме: квартиру, загальною площею 115, 62 кв.м., житловою площею 54,71 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечив.

Вивчивши матеріали клопотання та вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП України в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені 14 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

24 січня 2025 року ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є власником квартири, загальною площею 115, 62 кв.м., житловою площею 54,71 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з конфіскацією майна.

Згідно ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 1591, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 2091, 210, частинами першою і другою статей 212, 2121, частиною першою статей 222, 229, 2391, 2392, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 3631, 3641, 3652 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 96-2 КПК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

За змістом ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п.2, 3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч.2 ст.173 КПК України.

Статтями 2, 7 КПК України, визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказані норми кореспондуються з положеннями Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно ст. 1 якого, - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Матеріалами клопотання доведено, що зазначене кримінальне правопорушення було вчинено, правову підставу для накладення арешту та можливість застосування до даного майна спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, а саме: квартиру, загальною площею 115, 62 кв.м., житловою площею 54,71 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

Копію ухвали направити слідчому, прокурору та власнику майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1