справа № 225/2423/23
провадження № 1-кп/208/624/24
УХВАЛА

26 лютого 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі колегії суддів: головуючого, судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відео конференції: обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

під час судового засідання по справі кримінального провадження № 0003306, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дзержинська Донецької області, громадянки України, реєстрація: АДРЕСА_1 ,

яка обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська перебуває зазначене кримінальне провадження.

У справі оголошено обвинувальний акт, вирішуються клопотання сторін про порядок та обсяг дослідження доказів.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано наступним.

Бочарова обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, і враховуючи суворість покарання може переховуватись від суду, зокрема на тимчасово окупованій території або території РФ. Знаходячись на свободі обвинувачена може незаконно впливати на експерта. Враховуючи лояльне налаштування Бочарової до так званої «ДНР» та окупаційних військ РФ, стійкий контакт з представником іноземної організації, обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні клопотання просив не застосувати до ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Ніяких доказів вчинення ОСОБА_9 інкримінованого злочину не існує. Експертні висновки на її думку не доводять вини підзахисної, тому навіть теоретичний вплив на експерта не має ніякого сенсу. Бочаров не має закордонного паспорту. В країні дії воєнний стан, і пересування громадян контролюється, тому ризик втечі підзахисної не можливий. Бочарова має досить міцні соціальні зв`язки, чоловіка-інваліда. На її думку, належну процесуальну поведінку обвинуваченої цілком можливо забезпечити шляхом зміни запобіжного заходу на домашній арешт. У разі, якщо суд дійде до висновку про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила визначити можливість застосування запобіжного заходу у виді застави. При визначенні розміру застави просила врахувати майновий стан обвинуваченої.

Бочарова підтримала думку захисника.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

ЄСПЛ у справах «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції» неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у державній зраді - тобто умисно вчиненого громадянином України діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, інформаційній безпеці України, наданні представникам іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану.

Зазначене кримінальне правопорушення віднесено законодавством до особливо тяжких злочинів, за який передбачено безальтернативне покарання у виді 15 років позбавлення волі, або довічне ув`язнення.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

В рішенні «Бекчиєв проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Місцем проживання Бочарової є м. Торецьк Донецької області, який розташовано неподалік лінії фронту. Обґрунтоване обвинувачення ОСОБА_9 у наданні інформації представникам ФСБ РФ щодо місць розташування військовослужбовців та військової техніки ЗСУ в районі м. Торецьк, надає суду підстави негативно оцінити моральні якості обвинуваченої як громадянки України.

Враховуючи висунуте ОСОБА_9 обвинувачення, тобто за наявності ділових та інших зв`язків з представниками ФСБ РФ, остання може мати доступ до відповідної інформації, і існує ймовірність, що вона скористається нагодою та вчинить інше кримінальне правопорушення, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд вважає про доведеність існування ризику переховування Бочарової від суду, з огляду на міру покарання, яка їй загрожує у разі визнання винною, ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченої на експерта.

При встановленні наявності ризику впливу на зазначену особу, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання від них показань у кримінальному провадженні, згідно якої після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду, вони допитуються в судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

На переконання колегії суддів, наведені прокурором у клопотанні ризики у сукупності із даними про особу ОСОБА_9 , та особливою тяжкістю інкримінованого їй кримінального правопорушення є обґрунтованими та такими, що виправдовують подальше утримання обвинуваченої під вартою.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про можливість забезпечення належної поведінки ОСОБА_9 шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, та вони не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченої.

Приймаючи рішення про застосування найбільш суворого запобіжного заходу, та керуючись положеннями ст. 183 ч.4 п.5 КПК України, суд вважає доводи сторони захисту про можливість застосування до Бочарової альтернативного запобіжного заходу у виді застави, не обґрунтованими, тобто такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181-184 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 23.04.2025 року, без визначення суми застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на не пов`язаний з триманням під вартою, про визначення розміру застави, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3