В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001262 від 26.07.2024

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, який до 17.11.2023 перебував на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Одеській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 366-3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області №1347 о/с від 15.11.2016 сержанта поліції ОСОБА_4 призначено на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Одеській області.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ч. 3 ст. 18 КК України, органи Національної поліції віднесені до правоохоронних органів, ОСОБА_4 перебуваючи на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Одеській області, в спеціальному службовому званні «сержант поліції» є службовою особою правоохоронного органу.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1565 о/с від 16.11.2023, на підставі рапорту ОСОБА_4 від 02.11.2023 та подання командира батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Одеській області від 02.11.2023 року сержанта поліції ОСОБА_4 звільнено з посади поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Одеській області.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами декларування є особи зазначені у ч. 1 ст. 3 цього Закону, у тому числі зазначені у підпункті «з» пункту 1 частини 1 цієї статті - поліцейські.

Частиною 1 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 цього закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

ОСОБА_4 в порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» щодо необхідності подання «декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування», при звільненні за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, з 01.01.2023 по 17.11.2023 таку декларацію не подав.

В абзаці 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у п. 1, п.п. «а», «в» - «г» п. 2 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням пункцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до п. п. 2 п. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 23.07.2021 № 449/21, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 29.07.2021 за № 987/36609, декларація при звільненні подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності.

Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Єдиного державного Реєстру декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».

Так, ОСОБА_4 , будучи призначений 15.11.2016 на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Одеській області та припинивши 17.11.2023 службу в органах поліції, будучи суб`єктом відповідальності, відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто будучи працівником поліції, достовірно знаючи про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларації особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, будучи належним чином попередженим щодо необхідності своєчасного декларування шляхом заповнення відповідних відомостей на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції за встановленою формою протягом 30 днів після звільнення, не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави у період з 17.11.2023 по 17.12.2023, у передбачений Законом України «Про запобігання корупції» строк, тобто до 00 годин 00 хвилин 17.12.2023, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

У зв`язку з цим Національним агентством направлено ОСОБА_4 відповідне повідомлення про факт не подання ним «декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», з вимогою подати таку декларацію протягом десяти днів з дня отримання повідомлення, згідно з вимогами ст. 51-2 Закону України «Про запобігання корупції.

Натомість, після отримання 06.02.2024, вищевказаного повідомлення Національного агентства, ОСОБА_4 декларацію, як особа, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, шляхом реєстрації та внесення необхідних відомостей на офіційному веб-сайті Національного агентства з тань запобігання корупції, не пізніше 30 днів з дня припинення діяльності, а саме при звільненні 17.11.2023 з посади поліцейського взводу № 2 роти № 4 :батальйону поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Одеській області, у строк до 00 годин хвилин 16.02.2024 року не подав.

Прокурор під час судового розгляду просив обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпілий в даному кримінальному провадженні відсутній.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , винним себе у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України визнав повністю, підтвердив всі обставини, які зазначені в обвинувальному акті. Зокрема зазначив, що створив чернетку (проєкт) необхідної декларації, але не переконався у відправці такої декларації. Через навантаження на роботі та сімейні труднощі забув відправити декларацію після повідомлення НАЗК. Про вчинене шкодує, у вчиненому щиро розкаюється.

Показання обвинуваченого суд оцінює як достовірні та такі, що узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

На підставі допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ст. 366-3 КК України, як умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно з положеннями ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Таким чином, за змістом ст. ст. 50, 65 КК України , особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. При цьому суд має врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст. 66, 67 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю вчиненого злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься відповідно до ст. 12 КК України до категорії нетяжкого злочину; особу винного, який проходив службу у Збройних силах України, тривалий час (більше 10 років) перебував на службі у правоохоронних органах; раніше не судимий, має визначене місце проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, з досудової доповіді органу пробації має середній ступінь суспільної небезпеки для суспільства, що свідчить про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства; не одружений, має на утриманні малолітню дитину, повне визнання обвинуваченим своєї вини, наявність пом`якшуючих обставин.

Тому з врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що покарання достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити у виді громадських робіт, визначеному санкцією ст. 366-3 КК України, з позбавленням права обіймати посади в органах поліції строком на 1 рік.

На переконання суду таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненому та необхідним для досягнення мети покарання і завдань кримінального судочинства, а також буде відповідати інтересам суспільства на даний час.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, суд не знаходить.

Саме таке покарання та спосіб його виконання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту скасувати.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-371, 373, 374, 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят годин), з позбавленням права займати посади в органах поліції строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 , у вигляді домашнього арешту - скасувати.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Повний текст вироку після його проголошення вручається учасникам кримінального провадження, які присутні у судовому засіданні, та не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який в судове засідання на проголошення вироку не прибув.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору, обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1