Справа № 396/1930/19
Провадження № 1-кп/392/26/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Мала Виска в режимі відеоконференції клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності у порядку ст.49 КК України та закриття відносно неї кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000638 від 04 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.146 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному позбавленні волі людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, за наступних обставин.

03 вересня 2019 після 23 год. більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_3 перебувала на території свого домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , де також перебували: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

В цей час ОСОБА_15 підійшов до паркану вказаного домоволодіння, де маючи конфлікт із жителями будинку, в тому числі із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуваючи з боку вулиці, намагався нанести їй удар рукою, однак втративши рівновагу впав на асфальтовану поверхню біля подвір`я, що по АДРЕСА_1 .

В цей момент у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виник раптовий умисел спрямований на позбавлення волі людини, а саме ОСОБА_15 .

Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на позбавлення волі ОСОБА_15 діючи протиправно, відкрито, спільно із ОСОБА_3 , всупереч волі ОСОБА_15 , нехтуючи вимогами статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, та 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, якою визначено, що ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підійшли до ОСОБА_15 , який в цей час знаходився на асфальтованому покритті біля паркану вказаного домоволодіння, та за допомогою фізичної сили рук звели ОСОБА_15 руки за спину, чим завдали фізичного болю, при цьому ОСОБА_16 наносив удари ОСОБА_15 в область голови, та в подальшому втягнули на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 .

В цей час ОСОБА_15 почав чинити опір, а саме почав пручатись та намагатися вирватися. Однак, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі людини, ОСОБА_5 , за вказівкою ОСОБА_3 , діючи спільно з останньою, взяв до рук тканину мотузку, завів ОСОБА_15 руки за спину та за її допомогою зв`язав останньому руки, завдавши фізичного болю та гурбо порушив його права на вільне пересування, визначені Конституцією України.

Після чого, за допомогою фізичної сили рук ОСОБА_5 перетяг ОСОБА_17 до дерева, що знаходиться на вказаному подвір`ї, до якого в подальшому прив`язав за допомогою мотузки, чим остаточно позбавив ОСОБА_15 можливості вільно пересуватись і вибирати місце свого перебування та утримував до звільнення його працівниками поліції о 02:30 год. 04.09.2019.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №605 від 04.11.2019 у ОСОБА_15 мались тілесні ушкодження у вигляді рани верхньої губи з переломом коронок передні різців на верхній шелепі, рани лівого променево - зап`ястного суглобу, саден обличчя, підборіддя. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупими об`єктами, індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразилися, вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 діб.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_3 та закриття відносно неї кримінального провадження. На обґрунтування клопотання зазначив, що відповідно до ч.4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення за ч.2 ст.146 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до категорії нетяжких злочинів, а тому згідно з п.3 ч.1 ст.49 КК України, минув строк у п`ять років, при цьому ОСОБА_3 не ухилялася від досудового розслідування та суду і не вчиняла нових злочинів, а тому перебіг давності не зупинявся і не переривався. За викладених обставин, сторона захисту наполягає на звільненні обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 повністю підтримав подане ним клопотання та просив задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала заявлене захисником клопотання та просила його задовольнити, зазначивши, що їй зрозумілі роз`яснені судом наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст.49 КК України, її позиція добровільна та вона наполягає на цьому, не бажає скористатися правом на судове провадження в загальному порядку, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, вказавши на тяжкість злочину в якому обвинувачується ОСОБА_3 , а також те, що з дня вчинення якого минуло більше п`яти років, обвинувачена від суду не ухилялася та нових злочинів не скоювала, а тому наявні підстави для задоволення клопотання захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення клопотання.

Представник потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_19 засобами телефонного зв`язку повідомив про неможливість з`явитися на розгляд даної справи, просив проводити підготовче судове засідання у його відсутність, що підтверджується телефонограмою від 13.01.2025 року.

Судом на виконання вимог ч.3 ст.285 КПК України ОСОБА_3 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №760/18016/15-к від 09 квітня 2019 року, виходячи з положень п.1 ч.2 ст. 284 , ч. 3 ст. 285 , ч. 4 ст. 286 , ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до такого.

Згідно з п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, крім іншого таке рішення: закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є нетяжким злочином.

Санкція частини 2 ст.146 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

За загальним правилом, перебіг зазначених у законі строків давності є підставою обов`язкового звільнення від кримінальної відповідальності.

Чинним кримінально-процесуальним законодавством передбачено, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Станом на 13.01.2025 року сплинув строк давності, передбачений п.3 ч.1 ст.49 КК України притягнення обвинуваченої ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України.

При цьому, під час розгляду клопотання захисника обвинуваченої не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що перебіг давності переривався внаслідок ухилення ОСОБА_3 від суду, як і не було встановлено, що обвинувачена вчиняла у цей період інші кримінальні правопорушення.

Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи. Суд зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за підставою закінчення строків давності, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, постановивши відповідну ухвалу.

Також, суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовною і обов`язковою підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра звільняється її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення.

Відтак, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за наявності їх згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання обвинуваченою ОСОБА_3 вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбаченому законом випадку, враховуючи, що судом належно роз`яснено підстави звільнення від кримінальної відповідальності, її право заперечувати проти закриття кримінального провадження, - не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Така правова позиція узгоджується як з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17, так і з практикою Європейського суду з прав людини, який у п.42 рішення у справі «Грабчук проти України» зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону.

Таким чином, суд установив наявність усіх передбачених законом обставин, для звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи, що інкриміноване органом досудового розслідування кримінальне правопорушення було скоєно ОСОБА_3 03.09.2019 і перебіг передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічного строку давності не переривався і не зупинявся та обвинувачена ОСОБА_3 наполягала на звільненні її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а також враховуючи, що закінчення строків давності відповідно до вимогст.49 КК України є безумовною підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, відтак обвинувачена ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України, а кримінальне провадження відносно неї підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Крім того, у даному кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_18 та ОСОБА_15 заявлено цивільні позови до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_20 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином в порядку ст. 128 КПК України.

Згідно зі ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 року по справі №459/1486/20), від 16.08.2021 року по справі № 644/7193/17, від 15.01.2019 року по справі № 185/442/16-к.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що цивільний позов ОСОБА_18 та ОСОБА_15 заявлений до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином в порядку ст. 128 КПК України , слід залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільним позивачам ОСОБА_18 та ОСОБА_15 їх право на пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_3 в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49 КК України, ст.ст.284-286, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.146 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000638 від 04 вересня 2019 року відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 146 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_15 в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, завданої злочином залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільним позивачам - ОСОБА_18 та ОСОБА_15 їх право на пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_3 в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Головуючий суддя ОСОБА_21