Номер провадження: 11-кп/813/741/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження №0000368 від 10.06.2023 року за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з вищою освітою, на момент вчинення кримінального правопорушення працював на посаді поліцейського-водія сектору логістики відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишений без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту його фактичного затримання, а саме з 10 червня 2023 року.

Частково задоволений цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 та стягнуто моральну шкоду у сумі 40000 грн.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів.

Вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, будучи працівником правоохоронного органу, займаючи посаду поліцейського-водія сектору логістики відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, діючи в умовах воєнного стану, вчинив злочин за наступних обставин.

Так, не пізніше 09 червня 2023 року у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на особисте незаконне збагачення шляхом здійснення відкритого викрадення чужого майна автозаправної станції «Амік Енерджі», яка розташована за адресою: м.Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що його дії можуть бути помічені та його особу у подальшому можуть ідентифікувати, ОСОБА_8 одягнув заздалегідь підготовлені медичну маску, рукавиці, одяг та взяв із собою спецзасіб сльозогінної та дратівливої дії - «Терен 4-М», після чого о 22 годині 41 хвилині 09 червня 2023 року прибув до автозаправної станції «Амік Енерджі», яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Академіка Вільямса, 86.

Перебуваючи біля входу до автозаправної станції, шляхом вільного доступу, штовхнув своєю однією рукою, без застосування фізичної сили та не докладаючи будь-яких зусиль, одну з двох дверцят розсувних автоматичних дверей, які були відімкнуті від електричного живлення, від чого двері легко відкрились, та через які ОСОБА_8 потрапив до приміщення автозаправної станції «Амік Енерджі», яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Академіка Вільямса, 86, де на своєму робочому місці знаходилась оператор АЗС ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення майна автозаправної станції «Амік Енерджі», ОСОБА_8 , з метою дезорієнтації ОСОБА_9 та подолання її можливого опору, застосував відносно останньої спеціальний засіб (знаряддя) сльозогінної та дратівливої дії - «Терен 4-М» шляхом розпилювання його в обличчя останній, тим самим ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді: хімічних опіків конь`юктиви обох очей та слизових оболонок носових ходів І ступеню, тобто застосував відносно ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я.

Після цього, ОСОБА_8 проник на територію касової зони, яка є відокремленою секцією від основного приміщення автозаправної станції, тобто є місцем обмеженого доступу для відвідувачів та призначена для службового користування, де продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, застосував до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме схопив потерпілу рукою за потиличну частину, різким рухом повалив її на підлогу, тим самим подолавши її можливий опір, лівою рукою закрив їй рот з метою припинення голосних криків потерпілої, і одночасно своєю правою рукою відкрито викрав з кишені штанів потерпілої належний їй мобільний телефон марки «Redmi Note 8 pro», вартістю 4299 гривень, який поклав до кишені свого одягу та, в той же час, нахилившись до потерпілої, висунув їй вимогу відкрити касу та віддати йому грошові кошти, які в ній знаходяться.

Після цього, потерпіла за допомогою ОСОБА_8 піднялася з підлоги, виконуючи вимогу ОСОБА_8 прослідувала у напрямку каси, де перебуваючи у касовій зоні, натиснула кнопку виклику охорони, яка знаходилася під столом.

ОСОБА_8 , побачивши, що ОСОБА_9 натиснула кнопку виклику охорони, протягнув руку під стіл до каси, з метою відшукання ключів від каси. В свою чергу, потерпіла намагалась зашкодити йому в цьому, та в цей момент ОСОБА_8 різко штовхнув потерпілу руками в грудну ділянку, внаслідок чого остання вдарилася об стіну та отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця на задній ділянці правого плеча та садна на тильній поверхні лівої кисті, які не були небезпечним для життя в момент заподіяння та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_8 попрямував до виходу з касової зони з метою залишити місце вчинення злочину.

У той же час, потерпіла ОСОБА_9 наздогнала ОСОБА_8 при виході з касової зони, де схопила обвинуваченого за руки та одяг, намагаючись зашкодити ОСОБА_8 покинути місце вчинення злочину. У цей момент, ОСОБА_8 кулаками правої та лівої руки наніс потерпілій три удари в обличчя, тим самим спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозковою травми, синців обличчя у правій виличній ділянці, та у лівій очноямковій ділянці, які не були небезпечним для життя в момент заподіяння та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я.

Після цього, ОСОБА_8 з викраденим майном, належним потерпілій ОСОБА_9 , з місця вчинення кримінального правопорушення втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, з конфіскацією майна.

Прокурор посилається на те, що суд першої інстанції в порушення п.2 ч.1 ст.411 КПК України безпідставно не взяв до уваги, що фототаблицями, які є додатками до протоколу огляду відеозапису від 17 червня 2023 року, зафіксовано як обвинувачений ловить за шию та валить потерпілу на підлогу (фото № 15-16), та в подальшому придушує потерпілу коліном (фото №17-18). Вказані обставини також підтверджуються відеозаписом, який долучено до протоколу огляду відеозапису від 17 червня 2023 року, який досліджувався в ході судового розгляду в суді першої інстанції. Вказані фактичні дані цілком узгоджуються з показаннями наданими потерпілою ОСОБА_12 .

Прокурор вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог п.1 ч.3 ст. 374 КПК України не навів у вироку належних мотивів, з яких він відкинув вказані показання потерпілої, що є істотним порушенням вимог процесуального закону та безпідставно критично оцінив показання потерпілої, з посиланням на те, що її поведінка та дії відносно обвинуваченого під час події, не властива людині, яка відчуває небезпеку для свого життя та здоров`я.

Прокурор просив повторно дослідити протокол огляду відеозапису від 17 червня 2023 року з додатками та допитати потерпілу ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_8 душив потерпілу за шию не відповідає дійсності та не підтверджується доказами. Фото таблиці є додатками до відеозапису, на якому суд обґрунтовував мотиви вироку. Захисник звертає увагу, що розбій за ч.4 ст.187 КК України спрямований на спричинення саме тяжких тілесних ушкоджень, проте згідно висновків експертів у потерпілої виявлені легкі тілесні ушкодження. Крім того, захисник вказує на виключно позитивні характеристики ОСОБА_8 , який в тому числі приймав участь в антитерористичній операції, звертався з поданням до прокурора про бажання вступити до лав ЗСУ для захисту держави, а сам злочин вчиним внаслідок збігу тяжких життєвих та сімейних обставин, оскільки декілька років тому став хворіти на лудоманію (ігрову залежність), мав купу боргів та матір, яка потребувала лікування. Звертає увагу, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 відшкодував потерпілій 14000 грн.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора та потерпілу, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; повторно допитавши потерпілу ОСОБА_9 та дослідивши протокол огляду від 17 червня 2023 року з відеозаписом; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст.84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Згідно із вимогами ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч.4 ст.186 КК України, суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення та надав їм об`єктивну правову оцінку, в тому числі і на предмет належності, допустимості та достатності для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням прокурора апеляційний суд повторно допитав потерпілу та дослідив протокол огляду відеозапису від 17 червня 2023 року, з фото таблицями, а також відеозапис з камер відеоспостереження, встановлених всередині АЗС «АМІК».

Допитана апеляційним судом потерпіла ОСОБА_9 надала показання, аналогічні показанням наданими нею в суді першої інстанції та пояснила, що станом на 09 червня 2023 року вона працювала оператором АЗС. Вона побачила, що до приміщення АЗС зайшов обвинувачений, який перебував у масці. Він відразу розпилив їй в обличчя газовий балончик, вона почала кричати, обвинувачений повалив її на підлогу, душив, бив по голові, сказав при цьому, щоб вона закрила рота та відвела його до каси. В той момент вона злякалась та думала, що обвинувачений її вб`є. Належний їй мобільний телефон обвинувачений викрав у неї з кишені. Коли вона повела обвинуваченого до каси, він поліз за ключами, але вона натиснула кнопку виклику охорони, та цим самим зашкодила обвинуваченому відкрити касу. В результаті застосування відносно неї газового балончика у неї пекло обличчя та тіло, на обличчі під оком був синець, були також інші тілесні ушкодження, вона проходила лікування. Також потерпіла зазначила, що обвинувачений під час нападу душив її, однак на запитання захисника чому за висновками експертиз у неї були відсутні пошкодження шиї, потерпіла не надала раціонального пояснення.

Апеляційним судом також досліджений протокол огляду відеозапису від 17 червня 2023 року з фото таблицями та відтворений відеозапис з камер відеоспостереження, встановлених всередині АЗС «АМІК», які стосуються подій злочину, який мав місце 09 червня 2023 року.

В апеляційній скарзі прокурор наполягає, що на фото №15-16 зафіксовано як обвинувачений ловить за шию та валить потерпілу на підлогу, та в подальшому придушує потерпілу коліном (фото №17-18).

Однак зміст та якість вищевказаних фотографій не дозволяє апеляційному суду зробити однозначний висновок стосовно слушності доводів прокурора.

З відтвореного у судовому засідання відеозапису подій від 09.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_8 підходить до вхідних розсувних дверей автозаправної станції «Амік Енерджі», яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86, лівою рукою легко штовхає двері, у правій руці тримає газовий балон і проходить до приміщення, де на своєму робочому місці перебуває оператор АЗС ОСОБА_9 . Обвинувачений підходить до потерпілої ОСОБА_9 , на відстані витягнутої правої руки розпилює їй в обличчя речовину, хапає потерпілу рукою за потиличну частину та різким рухом укладає потерпілу на підлогу у касовій зоні, відокремленої від основного приміщення. Після цього, ОСОБА_8 , лівою рукою закриває потерпілій, яка лежить на підлозі, рот, нахилившись до неї щось говорить, і в цей же момент правою рукою витягує з кишені штанів потерпілої належний їй мобільний телефон, який кладе у свій одяг, продовжуючи при цьому лівою рукою закривати рота потерпілої, яка в цей час двома руками хапає ліву руку ОСОБА_8 , намагаючись відтягнути її від рота.

Після цього, ОСОБА_8 допомагає потерпілій підвестись з підлоги, остання прямує до касової зони, за нею йде ОСОБА_8 , який жодних дій відносно потерпілої не вчиняє. Підійшовши до касової зони потерпіла різким рухом натискає кнопку виклику охорони, після чого ОСОБА_8 , протягує руку під стіл до каси з метою взяти ключі, проте потерпіла намагається зашкодити йому в цьому, але ОСОБА_8 відштовхує руками потерпілу від каси, в результаті чого потерпіла вдарилася об стіну. Після цього, ОСОБА_8 намагається залишити приміщення АЗС, направляючись до виходу з касової зони.

Проте, потерпіла наздоганяє ОСОБА_8 при виході з касової зони та вчиняє активні фізичні дії, а саме хапає та тягне обвинуваченого за руки та одяг з метою зупинення та затримання ОСОБА_8 , який прямує у бік виходу, щоб покинути приміщення АЗС, що йому заважає зробити потерпіла. ОСОБА_8 наносить потерпілій, яка не припиняє свої дії відносно нього, декілька ударів руками в область обличчя, таким чином звільнившись від потерпілої, прямує до виходу та покидає приміщення АЗС через відчинені двері.

Після виходу ОСОБА_13 з приміщення АЗС, потерпіла ще раз тисне на кнопку виклику охорони, після чого підходить до відкритих вхідних дверей, натискає механізм зверху дверей, після чого знизу дверей ставить предмет для блокування руху дверей, що підтверджує показання потерпілої про те, що станом на 22 години 41 хвилину, тобто на момент приходу ОСОБА_13 , його потрапляння до приміщення АЗС та вчинення ним злочину, двері ще не були нею заблоковані бруском (шваброю) знизу, оскільки відеозаписом зафіксовано, що зазначені дії по блокуванню дверей бруском потерпіла здійснила тільки після того, як ОСОБА_13 покинув приміщення АЗС після вчинення кримінального правопорушення.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_9 , протокол огляду відеозапису від 17 червня 2023 року з фото таблицями та зміст відео запису з місця події, та вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд зазначає наступне.

Так, стороною обвинувачення дії обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до обвинувального акту кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у інше приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.

Виходячи зі змісту ст.187 КК України, розбій характеризується нападом, який може бути відкритим або несподіваним для потерпілого (таємним). Напад завжди супроводжується насильством над потерпілим як способом подолання дійсного чи можливого опору з метою заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство. При цьому фізичне насильство полягає у силовому впливові на потерпілого, який призводить до заподіяння йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я або незначною втратою працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також в інших насильницьких діях, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх заподіяння. В останньому випадку винна особа повинна усвідомлювати можливість заподіяння таких тілесних ушкоджень. Розбій вважається закінченим злочином з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, заволодів майном злочинець чи ні.

Тобто, в разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти, зокрема на власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

Разом із цим, зі змісту ст.186 КК України слідує, що при грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, та не зважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, такий вплив є не значним, що виключає посягання на такий об`єкт як життя та здоров`я особи. Насильницький грабіж в умовах воєнного стану утворює кваліфікований склад злочину (ч.4 ст.186) і може бути двох видів: 1) грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; 2) грабіж, поєднаний з погрозою застосування такого насильства. Отже, однією з основних кваліфікуючих ознак насильницького грабежу на відміну від розбійного нападу, є застосування злочинцем насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Згідно правової позиції, сформульованої в постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року (справа №235/10531/15-к), при відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Отже, критерієм розмежування насильницького грабежу від розбою є характер і тяжкість застосованого насильства як способу заволодіння чужим майном: при розбої воно є небезпечним для життя і здоров`я, а при грабежі такої небезпеки не має.

Аналіз суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_8 , а саме: сукупність юридичних ознак, що визначають його як конкретний злочин, дають підстави вважати, що в діях обвинуваченого відсутні всі елементи складу злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Так, згідно висновків експертів №765-12/Д від 09.08.2023 року та № 841 від 09.08.2023 року, у потерпілої ОСОБА_9 виявлено почервоніння і набряк шкіри та слизових оболонок правих та лівих повік, почервоніння сполучнотканинних оболонок обох очей, набряк слизових оболонок носових ходів, що характерні для хімічних опіків кон`юнктиви обох очей та слизових оболонок носових ходів І ступеню. Дані ушкодження утворилися в результаті дії речовини (речовин) сльозоточивої та (або) дратівної дії спричинені 09.06.2023 року внаслідок застосування сторонньою особою «балону зі сльозогінним газом». Вказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, у ОСОБА_9 виявлено садно на тильній поверхні лівої кисті, яке не було небезпечним для життя, в тому числі і в момент заподіяння, при звичайному, неускладненому перебігу короткочасного розладу здоров`я і (або) незначної стійкої втрати не викликає, має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як 6-ть (шість) днів, і за цим критерієм, відповідно до п.2.3.5., п.4.6. та п.4,9,5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року (далі -Правила), відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Дослідженим апеляційним судом відеозаписом з місця події повністю спростовуються доводи сторони обвинувачення про те, що насильницькі дії ОСОБА_8 відносно потерпілої ОСОБА_9 були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення, а також відеозапис не підтверджує факт здавлювання обвинуваченим шиї потерпілої. Крім того, як пояснила сама потерпіла, внаслідок протиправних дій обвинуваченого свідомість не втрачала.

Та обставина, що обвинувачений не придушував потерпілу, а лише однією лівою рукою закрив потерпілій рот, з метою припинення криків, та в той же час правою рукою відкрито викрав майно потерпілої з її одягу, що виключає фізичну можливість здійснення обвинуваченим здавлювання шиї потерпілої, підтверджується висновком експерта №841 від 09.08.2023 року, відповідно до якого у потерпілої при проведенні експертизи не виявлено будь-яких слідів та тілесних ушкоджень в області шиї. Також з висновку вбачається, що заподіяні потерпілій тілесні ушкодження не були небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

Переглядаючи оскаржений вирок колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно розмежував за загальним визначенням поняття розбій та грабіж, їх відмінні ознаки, врахував висновки судово-медичних експертиз та дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого.

Таким чином, з урахуванням відсутності обов`язкової ознаки розбійного нападу, а саме насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції діячі в межах своїх повноважень, керуючись ч.3 ст.337 КПК України, правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 саме за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням у інше приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.

Оцінюючи вид та розмір покарання, яке суд першої інстанції призначив ОСОБА_14 за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, колегія суддів враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до приписів ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме ставлення обвинуваченого до скоєного, який фактично визнав вину за ч.4 ст.186 КК України та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, засуджує свої протиправні дії, добровільно відшкодував потерпілій матеріальну шкоду.

Крім того, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який є учасником АТО, має чисельні подяки та грамоти, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем служби в поліції з 2017 року, нагороджений почесною відзнакою І ступеню. Також обвинувачений має на утриманні мати, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 місцевий суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції встановлені не були.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років - є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На думку апеляційного суду саме таке покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року в кримінальному провадженні №0000368 від 10.06.2023 , яким ОСОБА_8 засуджено за ч.4 ст.186 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для особи яка утримується під-вартою з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4