ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,(в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 ,(в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України,

встановив:

Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 28 березня 2025 року і визначено розмір застави в сумі 302 800 грн.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , особу останнього, ту обставину, що він проживає в іншій області, може мати доступ до зброї, тому зазначив про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які не припинили існувати.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою зменшити розмір застави ОСОБА_7 до 100 000 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник вказує, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем служби, подав клопотання про повернення на військову службу на які ніяким чином не реагують. Захисник вказує, що ОСОБА_7 вже 18

місяців перебуває у невиправданому ув`язненні, а судове провадження фактично не проводиться. Між цим захисник вказує, що ризики зменшилися, тому можливо й пом`якшити розмір застави.

В апеляційному суді захисник та обвинувачений підтримали вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників перегляду, перевіривши матеріали контрольного провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Висновки суду І інстанції про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є правильними. Суд встановив обставини з якими норми КПК України, дають підстави для продовження запобіжного заходу, а також зазначив про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити чи продовжити вчинення кримінального правопорушення, які не зменшилися, тому підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не знайшов, з чим погоджується апеляційний суд. При цьому, з вимог апеляційної скарги видно, що фактично захисник оскаржує розмір застави, а не в цілому продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стосовно посилань захисника щодо визначення судом першої інстанції завідомо непомірного розміру застави для обвинуваченого, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_7 обвинувачується, у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яким законом передбачено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі, а тому враховуючи положення п.3 ч.5 ст.182 КПК розмір застави щодо нього за загальним правилом мав би визначатися у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що, враховуючи обставини вчинених ОСОБА_7 кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, зокрема, корисливий характер вчиненого злочину, спричинення державі збитків на суму 468 818 грн 86 коп, обраний розмір застави зможе стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого, буде достатньою мірою гарантувати виконання ним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим судом першої інстанції ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

Колегія суддів зазначає про те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки.

За таких обставин, доводи захисника про наявність підстав для зменшення розміру

застави обвинуваченому є необґрунтованими, а місцевий суд правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а визначений розмір застави є необхідним для забезпечення наявних ризиків.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_7 бажає далі продовжувати військову службу на даний час не є підставою для скасування запобіжного заходу, оскільки питання скасування запобіжного заходу у вигляді продовження тримання під вартою та направлення обвинуваченого для проходження військової служби вирішується в порядку ст. 616 КПК України, а з ініціюванням такого питання має право звернутися прокурор. На даний час таке клопотання відсутнє.

Що стосується доводів апеляційної скарги про надмірне тримання під вартою, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, дане кримінальне провадження перебуває на розгляді місцевого суду з вересня 2023 року, однак до теперішнього часу справа перебуває на стадії оголошення обвинувального акту. Місцевий суд неодноразово лише вирішував питання щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Вказані обставини вказують на те, що судове провадження даної справи здійснюється недостатньо неефективно і його завершення, з урахуванням динаміки розгляду, вочевидь може затягнутися ще на тривалий час з причин, які не залежать від обвинуваченого.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Відповідно до п. 70 рішення ЄСПЛ «Меріт проти України» (Заява № 66561/01). Суд нагадує, що у кримінальних справах перебіг «розумного строку», про який ідеться в п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту, коли особу «обвинувачено»; це може трапитися до того, як справа надійшла до суду першої інстанції (див., наприклад, згадуване рішення у справі «Девеєр проти Бельгії», с. 22, п. 42), тобто з дня арешту, дати, коли особу, про яку йдеться, було офіційно повідомлено, що його буде обвинувачено, чи з дати, коли розпочалося досудове слідство (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року, серія A, № 7, с. 2627, п. 19; рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria) , ухвалене того самого дня, серія A, № 8, с.41, п. 18, та рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії» (Ringeisen v. Austria), від 16 липня 1971 року, серія A, № 13, с. 45, п. 110).

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення.

Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

З огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, апеляційний суд вважає існуючу тривалість розгляду даного кримінального провадження такою, що у разі невжиття місцевим судом заходів для забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Враховуючи встановлені колегією суддів обставини, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС у складі Верховного Суду від 14.06.2021 року (справа №686/9636/18), апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 369, 418 КПК України, вважає за необхідне звернути увагу на встановлені вищевказані факти і вжиття дієвих заходів реагування.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України залишити без змін.

Звернути увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.28, 318 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4