Справа № 541/487/25
Провадження № 1-кс/541/305/2025
У Х В А Л А

Іменем України

02 квітня 2025 року м. Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваної - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108 від 31.01.2025 щодо підозрюваної:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Бухуни Миргородського району Полтавської області, громадянки України, не працює, заміжня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК України, -

Встановив:

31 березня 2025 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшло клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене заступником керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваної ОСОБА_5 , посилаючись на те, що термін дії запобіжного заходу закінчується 04.04.2025, досудове розслідування не завершено, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити та продовжити щодо підозрюваної ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування до 04.05.2025, оскільки досудове розслідування кримінального провадження не завершено, а ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати.

Підозрювана ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_4 не заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, заперечували щодо вимоги не виїздити за межі Полтавської області, вважали цю вимогу не доцільною, оскільки умови передбачають заборону залишати житло цілодобово. Просили дозволити відвідувати медичні та соціальні заклади за потреби.

Вислухавши думку прокурора, захисника, підозрюваної, перевіривши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108 від 31.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у денний час близько 07 години 30 хвилин 31 січня 2025 року, ОСОБА_5 , разом з чоловіком ОСОБА_8 , матір`ю чоловіка ОСОБА_9 та бабусею чоловіка ОСОБА_10 , з якими спільно проживає протягом одного місяця, знаходилася за місцем проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та відчула фізіологічні симптоми, характерні для початку пологів. Достеменно знаючи про свою вагітність, будучи вагітною не менш як на 37-38 тижні внутрішньоутробного розвитку, свідомо приховуючи зазначений факт від оточуючих, у відповідності до наказу МОЗ України № 417 від 15.07.2011 «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні» не перебувала на відповідному обліку у лікарів, періодичні медичні обстеження у зв`язку з вагітністю не проходила, ОСОБА_5 прийняла рішення за кваліфікованою медичною допомогою у зв`язку з пологами не звертатися, народжувати самостійно, відчувши за станом здоров`я настання фізіологічного процесу народження дитини (пологів) та направилася до приміщенні котельні для народження дитини.

Перед початком настання фізіологічного процесу пологів у ОСОБА_5 була реальна можливість звернутися до медичного закладу в момент настання пологів, однак вона прийняла рішення народити дитину без надання кваліфікованої медичної допомоги. Знаходячись у котельні, ОСОБА_5 самотужки, без втручання сторонніх осіб під час фізіологічних пологів самостійно народила новонароджену, доношену, життєздатну, зрілу дитину чоловічої статі без вад розвитку несумісними із життям, вагою 2 кілограма 470 грамів, довжиною тіла 47 сантиметрів. В момент виходу з пологових шляхів дитина випала у пластикове відро чорного кольору. Незважаючи на те, що пологи були болісними та тривалими (відбувалися кілька десятків хвилин), на фізичний стан ОСОБА_5 вони суттєво не вплинули: породілля мала фізичну можливість безперешкодно пересуватись. За такого фізичного стану ОСОБА_5 власноруч розірвала пуповину, яка з`єднувала новонароджену дитину з плацентою (за рахунок прикладення значної механічної сили рук уздовж пуповини, тобто шляхом її розтягнення). Одразу після природного виходу дитини з пологових шляхів, діючи з умислом на позбавлення життя своєї новонародженої дитини, маючи на те реальну можливість, свідомо не забезпечила належних умов пологів та догляду за новонародженою дитиною, в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Конституції України, згідно з якою кожен має право на життя та в порушення вимог ч. 2 ст. 150 СК України, згідно з якою на матір покладено обов`язки піклуватися про здоров`я своєї дитини, діючи за раптово виниклим умислом направленим на її вбивство, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та їх наслідки, приховавши факт народження дитини, з метою доведення злочинного наміру до кінця, з мотивів безвідповідального ставлення до права на життя новонародженої дитини, особисто створила ситуацію, за якої новонароджена дитина потрапила у середовище, в якому дихання неможливе: безпосередньо через дії ОСОБА_5 за її рішенням, а саме закрила тіло новонародженої дитини мокрим одягом, чим обмежила доступ повітря дитині, позбавивши тим самим її можливості самостійно дихати, внаслідок чого настала смерть дитини, тобто умисно вбила свою новонароджену дитину одразу після пологів при цьому усвідомлюючи, що перекривала доступ дитині до кисню, у зв`язку з чим новонароджена дитина не змогла б вижити. Зачекавши деякий час та остаточно переконавшись, що дитина більше не рухається і не кричить, тобто не подає ознак життя, ОСОБА_5 самостійно покинула місце вчинення кримінального правопорушення, чим довела злочинний умисел до кінця. Відповідно до лікарського свідоцтва про перинатальну смерть №1 від 03.02.2025 смерть новонародженої дитини Ландар настала внаслідок асфіксії.

04 лютого 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності, а саме: протоколом проведення обшуку від 31.01.2025 за місцем вчинення злочину, а саме за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколом огляду місця події від 31.01.2025 в приміщені Шишацької ЛІЛ, в ході якого виявлено труп новонародженої дитини чоловічої статті; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що 31.01.2025, близько 07:30 год. помітив у ОСОБА_5 кров на штанях, їй стало погано, після чого остання пішла до приміщення котельні, куди він не заходив. В цей час його мати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , носила їй різні тряпки, а він в свою чергу воду. Дружина сиділа на відрі та мала сильну кровотечу, що відбувалось він пояснити не міг. Після вказаних дій, коли дружині стало краще вони поїхали до смт. Шишаки, де уклали шлюб та заїхали до лікарні для обстеження. В лікарні медичні працівники повідомили, що ОСОБА_5 народила. В подальшому він поїхав додому за місцем проживання та забрав у ОСОБА_10 відро, в якому була новонароджена дитина без ознак життя; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка повідомила, що 31.01.2025, близько 08 год. 10 хв. повернулася додому з чергування. Прийшовши додому помітила біля двору таксі та запитала у свого сина ОСОБА_8 , чому воно стоїть, оскільки знала, що її син та ОСОБА_11 повинні були їхати в смт. Шишаки на розпис. На що ОСОБА_12 повідомив, що на даний час ОСОБА_13 перебуває в приміщені котельні, бо в неї почалася менструація. Коли ОСОБА_13 вийшла, то лягла на ліжко та повідомила, що в неї сильний біль та кровотеча. Потім ОСОБА_8 та ОСОБА_5 поїхали на таксі в смт. Шишаки, а вона пішла прибирати до котельні, відро винесла за будинок. Через деякий час їй зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що ОСОБА_13 народила та в домі повинна бути дитина. Коли вона підійшла до відра та виявила, що в ньому знаходиться дитина. Через деякий час приїхав ОСОБА_12 та забрав дитину у відрі; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка повідомила, що 31.01.2025 її онук ОСОБА_8 повідомив, що буде їхати в смт. Шишаки на розпис разом з ОСОБА_13 , проте зазначив, що на даний час вона перебуває в приміщені котельні, бо в неї почалася менструація. Також вона повідомила, що хотіла зайти до котельні, проте ОСОБА_13 зазначила, щоб їй не мішали. Близько 08:00 год. приїхало таксі та остання ще була в котельні та говорила, щоб їй не заважали, коли остання вийшла, то лягла на ліжко та повідомила, що в неї сильний біль та кровотеча. Потім ОСОБА_8 та ОСОБА_5 поїхали на таксі в смт. Шишаки, а ОСОБА_9 пішла прибирати до котельні, відро вона винесла за будинок. Через деякий час ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що ОСОБА_13 народила та в домі повинна бути дитина. Неля підійшла до відра та виявила, що в ньому знаходиться дитина. Через деякий час приїхав ОСОБА_12 та забрав дитину у відрі; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 ; лікарським свідоцтвом про перенатальну смерть від 03.02.2025 № 1 новонародженої дитини, смерть якої настала внаслідок асфіксії; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, у кримінальному провадженні в достатній мірі зібрано доказів, якими підтверджується вина підозрюваної ОСОБА_5 , у скоєнні нею інкримінованого кримінального правопорушення.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.02.2025 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваної ОСОБА_5 , строк дії якого спливає 04.04.2025.

Постановою керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області від 31.03.2025 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000108 від 31.01.2025 до 3 (трьох) місяців, а саме до 04.05.2025.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено: під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК України, у скоєнні якого їй повідомлено про підозру та обґрунтованість підозри доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Відповідно до ч.2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Як вбачається з ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Строк дії ухвали, якою підозрюваній ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, спливає 04.04.2025.

Звертаючись з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слідчий суддя встановив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, можливість підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушенн та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що для запобігання вказаним ризикам, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, буде недостатнім.

Слідчий суддя приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, не має постійного місця роботи та стабільного доходу, майном у значних розмірах не володіє, тому відчуваючи незворотність покарання у разі визнання її вини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушенн та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Отже, застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням особи підозрюваної та встановлених ризиків, на даному етапі є адекватним превентивним заходом.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування обставин, що є підставою для застосування саме такого виду запобіжного заходу стосовно підозрюваної.

Також суд звертає увагу на те, що на час розгляду клопотання вищевказані ризики не зменшилися, оскільки будь-яких даних на підтвердження цього суду надано не було.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного запобігання настанню вказаних ризиків, отже необхідно клопотання задовольнити та продовжити термін дії запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 176178, 182, 183, 193, 196, 198, 205, 219 КПК України, слідчий суддя -

Ухвалив:

Клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваної ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню за № 0000108 від 31.01.2025, а саме, до 04 травня 2025 року, із забороною цілодобово залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків відвідування медичних та соціальних закладів (за потреби).

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час;

- утримуватися від спілкування зі свідками в цьому кримінальному провадженні, за винятком свідків, які є членами її родини;

- не виїжджати за межі Полтавської області.

Копію цієї ухвали для виконання направити до Миргородського РВП ГУНП України в Полтавській області.

Копію цієї ухвали для відому вручити прокурору, підозрюваній, захиснику.

Виконання ухвали про цілодобовий домашній арешт доручити співробітникам Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, проте відповідно до положень ст. 205 КПК України дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1