Справа №760/1196/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

законного представника особи,

стосовно якої розглядається питання

про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_6

особи, відповідно якої заявлено

клопотання про застосування

примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002514 від 25.08.2024 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ніжин Чернігівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

за підозрою у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25.08.2024, приблизно о 01 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Адама Міцкевича, 1, побачив автомобіль марки «Mercedes E400», 2015 року випуску, який належить ОСОБА_5 , 1948 р.н., що був накритий тентом. Після чого, ОСОБА_7 вирішив знищити даний автомобіль загально-небезпечним способом, а саме шляхом підпалу.

У подальшому, ОСОБА_7 , страждаючи на хронічний психічний розлад у вигляді - Шизофренії параноїчної (F20.0 за МКХ-10), використовуючи заздалегідь заготовлену запальничку, здійснив підпал тенту, яким був накритий автомобіль марки «Mercedes E400», 2015 року випуску, vin: НОМЕР_1 .

Після чого, пересвідчившись, що тент та автомобіль марки «Mercedes E400», загорілись, ОСОБА_7 з місця вчинення суспільно небезпечного діяння зник, завдавши своїми діями ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 725 644 гривень 13 копійок.

Таким чином, дії ОСОБА_7 підпадають під ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, тобто пошкодженні чужого майна, вчиненого загально небезпечним способом, шляхом підпалу.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та пояснив, що зібрано достатньо доказів щодо вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, однак, під час проведення досудового розслідування Державною установою «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №1797 від 24.12.2024, у період часу, до якого відноситься діяння, у скоєнні якого він підозрюється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждав на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренії параноїдної, безперервний тип перебігу. Виражений апатико-дисоціативний тип дефекту» (F20.0 за МКХ-10).

У період правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебував у стані тимчасового розладу психічної діяльності. У період правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренії параноїдної, безперервний тип перебігу. Виражений апатико-дисоціативний тип дефекту» (F20.0 за МКХ-10). На теперішній час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Просив клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Потерпіла ОСОБА_5 не заперечувала проти застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити.

Законний представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 не заперечував проти задоволення клопотання.

ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав факт вчинення ним правопорушення та свою причетність, не заперечував щодо направлення його на амбулаторне лікування.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, виходячи із положень ст.ст. 93, 94 КК України, ст. ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України «Про психіатричну допомогу»,суд приходить до таких висновків.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Відповідно до вимог ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

При цьому, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які зокрема вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України).

Частиною 2 ст. 19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Статтею 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності. Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Обставини вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі наданих суду доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Як встановлено в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної.

Суд звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України Госпіталізація до закладу з надання психічної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Пункт 5 частини 1 статті 513 КПК України покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 369, 371, 372, 393, 395, 503-516, 532-534 КПК України, ст.ст. 13, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»

Керуючись ст.19 КК України, ст.ст.512,513 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речові докази: запальничку чорного кольору - знищити.

Стягнути ОСОБА_7 14 326 гривень 20 копійок документально підтверджених витрат на залучення експертів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її оголошення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суду м. Києва.

Головуючий суддя ОСОБА_1