Номер провадження: 11-сс/813/7/25
Справа № 490/8051/21 1-кс/490/38/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2024 року про відмову у задоволені скарги на бездіяльність посадових осіб Миколаївської обласної прокуратури, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі-ЄРДР),

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність службових осіб Миколаївської обласної прокуратури, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 08 серпня 2021 року про вчинення певними суддями Миколаївської області та прокурорами Миколаївської обласної прокуратури злочинних дій, які, на його думку, полягають у використанні свого службового становища та посади з метою отримання ними неправомірної вигоди.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що зміст заяви ОСОБА_6 не містить відомостей, які б підлягали внесенню до ЄРДР, натомість, з дослідженої заяви встановлено, що в ній відсутнє будь-яке змістовне навантаження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу у повному обсязі.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_7 направила на адресу апеляційного суду заяву, в якій просила розглядати апеляційну скаргу за її відсутності.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності захисника ОСОБА_8 , який, будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, що не перешкоджає розгляду справи.

Також розгляд проведено без участі заявника ОСОБА_6 , участь якого була забезпечена дистанційно в режимі відеоконференції з установою виконання покарань, в якій він утримується, однак в телефонному режимі працівник ДУ "Петрівська виправна колонія (№49)" повідомив, що ОСОБА_6 відмовляється виходити на відеозв`язок для участі у судовому засіданні, про що на адресу суду було скеровано відповідний акт.

Забезпечення права учасників провадження брати участь в судових засіданнях, є елементом гласності і відкритості судового процесу як однією із основних засад судочинства та складовою забезпечення цього права є участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

При цьому, проведення судового засідання у режимі відеоконференції є одним із видів участі особи в судовому засіданні, оскільки учасники кримінального провадження мають можливість у режимі реального часу сприймати те, що відбувається під час судового розгляду, бачити, чути та спостерігати за тим, що відбувається в судовому засіданні, приймати активну участь, ставити питання і отримувати відповіді, реагувати на слова чи дії інших учасників, висловлювати власну позицію, надавати пояснення, заявляти клопотання та користуватися усіма правами, передбаченими законом.

Приймаючи до уваги той факт, що у даному випадку апеляційним судом вжиті усі можливі заходи для забезпечення участі сторін у судовому засіданні, колегія суддів, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі сторін.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405, 422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався у повному обсязі, зокрема, в оскаржуваному судовому рішенні наведено належні та достатні мотиви його ухвалення з огляду на наступні обставини.

Вимоги ч. 1 ст. 306 КПК України передбачають, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Апеляційний суд критично оцінює доводи заявника ОСОБА_6 з приводу протиправності оскаржуваної ухвали слідчого судді, вважає викладені твердження вочевидь голослівними з огляду на таке.

Завданнями кримінального провадження, згідно положень ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, серед іншого, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічні положення містяться в п. 2 Розподілу ІІ «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 року, відповідно до якого відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів наголошує на тому, що внесенню відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування має передувати діяльності, спрямована на перевірку заяви чи повідомлення задля встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень саме про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз наявної в матеріалах провадження копії заяви ОСОБА_6 від 08.08.2021 року про вчинення кримінального правопорушення, яка надійшла до Офісу Генерального прокурора 18.08.2021 року та 06.09.2021 року, була перенаправлена до Миколаївської обласної прокуратури, свідчить про те, що заявник, всупереч вимог п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, в своїй заяві взагалі не наводить жодних обставин, навіть короткого їх викладу, які б свідчили про вчинення переліченими в заяві суддями Миколаївської області та прокурорами Миколаївської обласної прокуратури будь-якого кримінального правопорушення (а.с. 35-36).

Так, доводи заявника ОСОБА_6 в поданій заяві зводяться до абстрактних посилань на злісну бездіяльність та умисну недбалість прокурорів, з метою отримання неправомірної вигоди, у сприянні та приховуванні злочинів та зловживань окремих суддів Миколаївської області з метою використання службового становища та посади суддів, при цьому, в заяві не наводиться жодних конкретизуючих обставин.

На переконання заявника, в діях суддів та прокурорів Миколаївської області наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364-367 КК України.

За викладених вище обставин, апеляційний суд наголошує на тому, що подана ОСОБА_6 заява про вчинення суддями та прокурорами кримінальних правопорушень взагалі не містить опису обставин, які б свідчили про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, тобто, заявник не вказав жодних конкретних фактів, не зазначив, в чому саме, на його думку, полягають дії перерахованих в його заяві посадових осіб, направлених на отримання неправомірної вигоди, від кого та за які саме дії, а також в чому саме полягає незаконність дій суддів та прокурорів.

Викладені в заяві посилання щодо вчинення суддями Миколаївської області та прокурорами відділу Миколаївської обласної прокуратури службових злочинів є загальними, не містять конкретних фактів, не уточнені, у зв`язку із чим викликають обґрунтовані сумніви, на підставі чого колегія суддів констатує, що такі дії заявника ОСОБА_6 схожі на незгоду із прийнятими зазначеними суддями судовими рішеннями та позицією прокурора, а також виглядають як спроба їх позапроцесуального оскарження.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України та вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

За викладених обставин, апеляційний суд звертає увагу заявника ОСОБА_6 , заява якого про вчинені суддями та прокурорами кримінальні правопорушення вочевидь нагадує незгоду із постановленими ними судовими рішеннями та їх правовою позицією в кримінальному провадженні, на те, що ухвалені судові рішення, у разі незгоди особи з ними, підлягають оскарженню у визначеному законом порядку, законом прямо закріплено право оскарження судових рішень, яке є однією із основних засад та гарантій більшості галузей процесуального права, так само як і рішення, дії чи бездіяльність прокурора підлягають оскарженню у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Окрім того, зазначені апеляційним судом обставини щодо відсутності підстав для внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_6 , що не містять будь-яких конкретних обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, підтверджується також судовою практикою, зокрема, в п.п. 35-36 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №818/1526/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Окрім того, із аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15.12.2021 року першим СВ (з дислокацією в м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві були внесені до ЄРДР відомості за №0002599 за ч.2 ст. 364 КК України на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року (справа №757/56887/21-к) про зобов`язання уповноважених службових осіб Офісу Генерального прокурора внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_6 від 08.08.2021 року про можливе вчинення окремими службовими особами правоохоронних органів України кримінального правопорушення (а.с. 39).

З урахуванням викладеного, колегія суддів констатує, що фактично відомості за заявою ОСОБА_6 від 08.08.2021 року про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР, та наразі ТУ ДБР, розташованим в м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за зазначеними фактами.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність службових осіб Миколаївської обласної прокуратури за його заявою від 08.08.2021 року про вчинення суддями та прокурорами кримінальних правопорушень, оскільки заява не містить викладу конкретних обставин, які б свідчили про вчинення будь-якого кримінального правопорушення.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги заявника ОСОБА_6 та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 214, 303, 309, 370, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2024 року про відмову у задоволені скарги на бездіяльність посадових осіб Миколаївської обласної прокуратури, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4