Житомирський апеляційний суд
Справа №288/298/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/193/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

підозрюваного ОСОБА_7 (дистанційно),

законного представника підозрюваного ОСОБА_8 (дистанційно),

захисника ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі судове провадження №288/298/25 за апеляційною скаргою прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка, Попільнянського району Житомирської області, учня 11 класу заочної форми навчання Попільнянського ліцею № 2 Попільнянської селищної ради Житомирської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 23.04.2025 року включно, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що слідчим суддею недостатньо враховано обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, та у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за яке передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки є неповнолітнім, що надає йому можливість виїзду за межі України; незаконно впливати на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, які проживають разом з ним та є його батьками; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, оскільки він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто домашнє насильство відносно своєї матері - ОСОБА_11 . Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий СВ ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджене прокурором Коростишівської окружної прокуратури, про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 , 2007 року народження, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

В обгрунтування клопотання слідчій зазначив, що у провадженні СВ ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000005, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.02.2025, близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_12 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розпивали спиртні напої у будинку по АДРЕСА_1 . У ході розпиття спиртних напоїв між ними виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті. Намагаючись уникнути подальшої ескалації конфлікту ОСОБА_12 почав виходити із будинку. У цей час неповнолітній ОСОБА_7 штовхнув його у спину, внаслідок чого ОСОБА_12 впав на землю, після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 з мотивів помсти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний день, близько 14 год 30 хв, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, забіг до будинку за вказаною адресою, схопив дерев`яну палицю у формі бейсбольної бити, яка стояла в одній із кімнат будинку, після чого, маючи умисел на вчинення вбивства батька - ОСОБА_12 , завдав одного удару в область голови останнього, внаслідок чого ОСОБА_12 впав на землю. Після цього, ОСОБА_7 завдав зазначеним предметом не менше двох ударів в область голови ОСОБА_12 та двох ударів в область тулуба останнього. На крики матері - ОСОБА_11 неповнолітній ОСОБА_7 ніяк не реагував, після чого ОСОБА_11 , намагаючись врятувати ОСОБА_12 , лягла на нього та закрила своїм тілом. Однак, після цього ОСОБА_7 продовжив завдавати удари вказаним предметом. Розуміючи, що ОСОБА_7 не зупиниться, ОСОБА_11 у якийсь момент зуміла вихопити із його рук дерев`яний предмет та відкинути його у сторону, а також відштовхнути ОСОБА_7 , внаслідок чого останній з незалежних від його волі обставин, а саме через втручання ОСОБА_11 , не зміг довести до кінця свій злочинний умисел направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, в результаті чого смерть ОСОБА_12 не настала та останнього було госпіталізовано до КНП «Попільнянська лікарня» та встановлено діагноз: «ВЧМТ, забій головного мозку, відкритий вдавлений перелом кісток склепіння черепа справа».

Крім того, 22.02.2025 року, близько 14 год. 30 хв., на території подвір`я домогосподарства по АДРЕСА_1 неповнолітній ОСОБА_7 завдавав удари дерев`яним предметом у вигляді бейсбольної бити ОСОБА_12 із ціллю протиправного заподіяння смерті останнього. У зазначений час ОСОБА_11 , намагаючись врятувати ОСОБА_12 , лягла на нього, прикривши своїм тілом. Неповнолітній ОСОБА_7 , розуміючи, що подальше нанесення ударів дерев`яним предметом, призведе до спричинення тілесних ушкоджень як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_11 , однак своїх злочинних дій не припинив та завдав одного удару в область правої ноги ОСОБА_11 , таким чином реалізуючи злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень останній. Внаслідок цього ОСОБА_11 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівого гомілкового суглобу, яке відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості.

20.02.2025 о 19 год.55 хв. неповнолітнього ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України та 23.02.2025 року останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих йому злочинів, підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою викликана необхідністю запобігання ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих в даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.122 КК України, доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, але не доведеність прокурором в судовому засіданні того, що жоден менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування cтосовно неповнолітнього ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, а тому застосував до останнього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 (сестра) та захисника ОСОБА_9 в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри неповнолітнього ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, копії яких містяться в матеріалах клопотання, зокрема: протоколом огляду місця події від 22.02.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого зафіксовано сліди вчинення злочину та вилучено речові докази; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 в ході якого остання розповіла та показала на місцевості всі відомі їй обставини вчинення злочину, протоколом затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 22.02.2025 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого останній розповів про обставини вчинення злочину, копією чек-теста з Драгера від 22.02.2025 о 17 год.01 хв., згідно якого у неповнолітнього ОСОБА_7 виявлено 2,35 проміле алкоголю та іншими доказми.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у закінченому замаху на вбивство ОСОБА_12 , а також в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_11 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України.

Більш того, обгрунтованість підозри стороною захисту не оспорюється, оскільки сторона захисту погодилася із оскаржуваною ухвалою слідчого судді.

Вказані кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів (ч.1 ст.115 КК України) та нетяжких злочинів (ч.1 ст.122 КК України), за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а також під час досудового слідства та в судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Наявність ризику щодо можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тяжкістю можливого покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а також тим, що він являється неповнолітнім, що надає йому можливість виїзду за межі України під час дії воєнного стану.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик можливого незаконного впливу на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, обґрунтований тим, що потерпілі являються батьками ОСОБА_7 , а тому з метою уникнення відповідальності підозрюваний може вчиняти такі спроби.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_7 , обґрунтований тим, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за домашнє насильство відносно своєї матері - ОСОБА_11 ..

В засіданні апеляційного суду прокурор підтвердив наявність вказаних ризиків та зауважив, що потерпілий ОСОБА_12 досі перебуває в лікарні після оперативного втручання.

За таких обставин, враховуючи спосіб вчинення інкримінованих неповнолітньому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, даних про особу останнього, який негативно характеризується за місцем навчання та проживання, не вперше поводився агресивно, будучи в стані алкогольного сп`яніння відносно своїх батьків, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про можливість застосування до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки на переконання апеляційного суду, агрессивна поведінка підозрюваного, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Відповідно до вимог статті 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Взяття під варту неповнолітнього це винятковий запобіжний захід, який застосовується лише за певних умов та з урахуванням віку, психофізіологічних особливостей і рівня розвитку особи.

Під час апеляційного розгляду, з урахуванням доказів, які долучені до матеріалів клопотання слідчого, прокурором було доведено обгрунтованість підозри та наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави апеляційному суду вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З огляду на наведене, враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні в тому числі умисного особливо тяжкого злочину, в стані алкогольного сп`яніння, встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, дані про особу неповнолітнього ОСОБА_7 , який раніше не судимий, являється учнем 11 класу заочної форми навчання Попільнянського ліцею №2 Попільнянської селищної ради Житомирської області, а також те, що він не вперше поводився агресивно відносно своїх батьків, оскільки раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство), колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

На думку колегії суддів, висновки слідчого судді про те, що до підозрюваного ОСОБА_7 достатньо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, є необґрунтованими, оскільки в ухвалі не наведено наявності достатніх стримуючих факторів від порушень з боку неповнолітнього підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання сторони захисту на те, що під час цілодобового домашнього арешту підозрюваний не порушує покладених на нього обов`язки, на думку колегії суддів не свідчать про відсутність ризиків, передбачених п.1,3.5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи сталі неприязні відносини, які склалися між батьками та підозрюваним, а також обставини даної події та те, що ОСОБА_7 навіть в неповнолітньому віці вже притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство відносно своєї матері.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого слід задовольнити частково та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, без визначенням розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 24.02.2025 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (цілодобово) з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України строком до 23.04.2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.04.2025 (в межах строку досудового розслідування), без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 23.04.2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :