ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1120/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2025 р. колегія суддів Дарницького районного суду міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_8 ,

представник потерпілої ОСОБА_9 ,

законний представник потерпілої ОСОБА_10

у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000408 від 02.04.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мовчанівка, Ружинського району, Житомирьскої області, громадянин України, українець, одружений, із середньо технічною освітою, безробітній, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 153 КК України,

встановила:

Історія провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 16 жовтня 2024 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000408 від 02.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 153 КК України.

Колегією суддів ухвалою від 17 жовтня 2024 року обвинувальний акт призначено до підготовчого судового засідання на 23 жовтня 2024 року, яке недноразово відкадалось за клопотанням сторін.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання останнього із покладенням відповідних обов`язків строком на два місяці, який надалі був продовжений ухвалою від 09 грудня 2024 року до 06 лютого 2025 року включно.

05 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора Київської міської прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 .

Зі свого боку, сторона захисту подала суду клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на особисте зобов`язання.

Доводи клопотання прокурора

Вимоги клопотання прокурора узагальнено зводяться до такого:

- ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 153 КК України;

- відповідні обставини підтверджуються вагомими доказами, зібраними під час досудового розслідування;

- наявні обставини, які свідчать про те, що не зменшився ризик вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, щодо: (1) переховування від органу досудового розслідування та/або суду; (2) незаконного впливу на малолітню потерпілу, її представника та законного представника, а також свідків у цьому кримінальному провадженні; 3) перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на осіб, які володіють іншою інформацією, яка має значення для кримінального провадження з метою недопущення збирання доказів злочинної діяльності обвинуваченого; 4) вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити ті в яких обвинувачується;

- застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків;

- обвинуваченому слід продовжити обов`язки, яких він має дотримуватись з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Доводи клопотання захисників

Вимоги клопотання захисників узагальнено зводяться до такого:

- змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання. В обґрунтування цього захисник ОСОБА_7 зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 вже більше ніж сім місяців перебуває під цілодобовим домашнім арештом, при цьому виконує обов`язки, покладені на нього та будь-які підстави вважати, що обвинувачений порушить ці обов`язки, відсутні. У той же час, захисник звертала увагу суду, що з урахуванням положень ч. 6 ст. 181 КПК України, сукупний строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати шести місяців. Як наслідок, захисник просила змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Позиції учасників

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 вказаний запобіжний захід, утім просив у задоволенні клопотання захисників відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Представник та законний представник потерпілої погодились із позицією прокурора.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своє клопотання підтримали та просили задовольнити. Водночас сторона захисту заперечувала проти клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку своїх захисників.

Мотиви суду

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

У процесуальному законі зазначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, підозрюваного, обвинуваченого (п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Отже, домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.07.2024 до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, який в подальшому був продовжений, востаннє під час досудового розслідування - до 10.11.2024. Також на обвинуваченого покладено було обов`язки прибувати за першим викликом до слідчого та прокурора; не відлучатись за межі м. Києва, без дозволу суду; повідомляти про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування у позапроцесуальний спосіб з потерпілою, її законними представниками та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Після цього, на стадії підготовчого судового засідання ухвалою колегії суддів Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який ухвалою суду від 09 грудня 2024 року був продовжений. Окрім цього, на обвинуваченого ОСОБА_8 покладено такі обов`язки: прибувати за першим викликом до суду; не відлучатись за межі м. Києва, без дозволу суду; утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з потерпілою, її законними представниками та свідками у цьому кримінальному провадженні; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Так, в обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може:

1) переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), враховуючи тяжкість злочину та невідворотність покарання, а саме те, що вказані злочини відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжкого та особливо тяжкого;

2) незаконно впливати на малолітню потерпілу, її представника та законного представника, а також свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), позаяк малолітня потерпіла є безпосереднім очевидцем інкримінованих ОСОБА_8 подій;

3) перешкоджати кримінальному провадженню (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), шляхом впливу на осіб, які володіють іншою інформацією, яка має значення для кримінального провадження з метою недопущення збирання доказів злочинної діяльності обвинуваченого;

4) вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки ОСОБА_8 на цей час обвинувачується у вчиненні декількох триваючих кримінальних правопорушень.

Оцінюючи наявність заявлених ризиків, колегія суддів виходить з такого.

Ризик переховування від суду

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 153 КК України. Характер інкримінованих правопорушень пов`язаний із злочинами проти статевої свободи та статевої недорканості. Санкція частини 2 статті 156 КК України відносить інкримінований злочин до тяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років. Санкція частини 6 статті 156 КК України відносить інкримінований злочин до особливо тяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.

Тож, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування.

У той же час, не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України № 64/2022 на території України починаючи з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Крім того, ОСОБА_8 є особою пенсійного віку, а тому відповідно до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу та згідно із Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, відповідно має право на перетин державного кордону навіть під час воєнного стану.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у сукупності із зазначеними обставинами доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Отже, суд погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існував на час застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу під час досудового розслідування та на час розгляду цього клопотання не припинив існувати.

Ризик впливу на свідків та потерпілу

ОСОБА_11 є і ризик впливу на малолітню потерпілу та свідків. Зважаючи на те, що судовий розгляд ще не розпочато та зазначені особи безпосередньо судом ще не допитані.

КПК України встановлює, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України), тобто ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Водночас факт направлення обвинувального акта до суду та призначення підготовчого судового засідання не зменшує ризик можливого незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, а навпаки збільшує вірогідність його, адже ОСОБА_8 з урахуванням відомих йому обставин кримінальних правопорушень.

Разом із цим, вже ознайомившись з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, зокрема, з протоколами допитів потерпілої та свідків, обвинувачений ОСОБА_8 знає як їх персональні дані, так і зміст наданих ними свідчень на стадії досудового розслідування. Оскільки допит потерпілої та свідків на стадії судового розгляду ще не здійснено, вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого та зацікавлених осіб на вказаних осіб.

Колегія суддів також зважає на те, що у цьому випадку обвинувачення значним чином ґрунтується на показаннях малолітньої потерпілої, які по суті стосуються діянь ОСОБА_8 , то відповідно саме він та інші особи можуть бути зацікавленими у зміні чи відмові від показань.

Отже, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу є реальним та зумовлює необхідність запобіжного заходу.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Так, на обгрунтування зазначеного ризику прокурор посилався на те, що ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на осіб, які володіють іншою інформацією, яка має значення для кримінального провадження з метою недопущення збирання доказів злочинної діяльності обвинуваченого.

Водночас колегією суддів в ухвалі від 23 жовтня 2024 року наголошено, що зазначені доводи прокурором вже були зазначені та такі на переконання колегії суддів, підтверджують ризик впливу на свідків та малолітню потерпілу, що вже встановлено судом.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та/або продовжити ті в яких обвинувачується

Суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Цей ризик суд вважає доведеним, оскільки обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень протягом тривалого часу (2022-2024 роки) та сторона обвинувачення у висунутому обвинуваченні надає опис його діям як систематичне вкорінення у свідомість потерпілої усвідомлення про «нормальність та прийнятність» вчинення розбещення стосовно останньої шляхом систематичного повторення.

Незважаючи на той факт, що обвинувачений раніше не судимий, суд вважає, що цей ризик не припинив існувати та зумовлює необхідність у обранні запобіжного заходу.

З огляду на наведене, прокурором доведено існування цього ризику.

Отже, враховуючи надані матеріали, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та/або продовжити ті в яких обвинувачується, тому суд вважає обґрунтованою необхідність у продовженні до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Щодо можливості застосувати більш м`який запобіжний захід

Так, колегія суддів звертає увагу, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано, у тому числі у зв`язку з наявністю ризику впливу на потерпілу та свідків.

Водночас судом встановлено, що ризик впливу на вказаних учасників провадження наразі продовжує існувати, а доказів на підтвердження відсутності вказаного захисниками не надано, а також не доведено, що у разі пом`якшення умов запобіжного заходу обвинувачений не порушуватиме своїх процесуальні обов`язки.

Поряд із цим, запобіжні заходи, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, як раз і полягають у процесуальному примусі, які обмежують особисту свободу та свободу пересування обвинуваченого, а тому така необхідність обмеження свободи пересування випливає з ризиків, які існують у цьому кримінальному провадженні, і є пропорційною.

У той же час, твердження захисника про неможливість продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту через обмеження щодо сукупного строку такого запобіжного заходу, є безпідставними та не грунтуются на вимогах закону.

Так, ч. 6 ст. 181 КПК України встановлює, що сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта.

Отже, дійсно, законодавець встановив, що загальний строк застосування домашнього арешту під час досудового слідства становить шість місяців.

Разом з тим, наразі у вказаному кримінальному провадженні досудове розслідування закінчене, обвинувальний акт направлений до суду та судом проводяться підготовчі дій.

Відтак, на думку колегії суддів, обмеження щодо продовження запобіжного заходу відсутні, а перебування під цілодобовим домашнім арештом є сприятливим для належного виконання встановлених обвинуваченому при обранні запобіжного заходу обов`язків, будь-яких доказів на підтвердження протилежного захисниками не надано.

На підставі наведеного, клопотання захисників про зміну запобіжного заходу слід залишити без задоволення.

Щодо обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України

З урахуванням того, що суд продовжує обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого, наслідки їх невиконання.

З огляду на встановлені ризики, обставини, викладені у висунутому обвинуваченні та дані матеріалів клопотання, обвинуваченому ОСОБА_8 слід продвожити також обов`язки, об`єктивна необхідність у яких доведена, а саме: прибувати за першим викликом до суду; не відлучатись за межі м. Києва, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з потерпілою, її законними представниками та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Колегія вважає, що такі обов`язки за своїм характером не є занадто обтяжливими для ОСОБА_8 .

Термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 , визначити до 05 квітня 2025 року включно.

Висновок

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, позицій сторін та їхніх доводів, враховуючи особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість продовжити до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на викладене та керуючись статтями 2, 7, 176-177, 181, 314-316, КПК України, колегія суддів

постановила:

У задоволенні клопотання захисників про зміну запобіжного заходу, відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 153 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду строком на шістдесять днів, тобто до 05 квітня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

- прибувати за першим викликом до суду;

- не відлучатись за межі м. Києва, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з потерпілою, її законними представниками та свідками у цьому кримінальному провадженні;

Термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 , визначити до 05 квітня 2025 року включно.

Здійснення контролю за виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків доручити прокурору Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000408 від 02.04.2024.

Направити ухвалу для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_8 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та на нього може бути накладено грошове стягнення у розмірі від 0.25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

головуючий суддя ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_3