Кримінальне провадження №629/6547/24
Номер провадження 1-кп/629/331/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , законного представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження №0000653 від 12.06.2024, яке надійшло з Лозівської окружної прокуратури Харківської області 24.10.2024, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова, Харківської області, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 07.02.2023 Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.246 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, -

встановив:

06.06.2024 року, близько 22-00 год., більш точний час в ході судового слідства не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: Харківська область, Лозівський район, вул.Привокзальна, поблизу кафе «Вітєрок» в літній палатці, де вживав алкогольні напої, після чого, побачивши незнайомого йому раніше ОСОБА_4 , почав виражатися нецензурною лайкою в бік останнього, на що ОСОБА_4 зробив зауваження ОСОБА_7 для уникнення сварки. Далі ОСОБА_7 , на відкритій місцевості наздогнав ОСОБА_8 , та вдарив його в праве плече і прийомом боротьби обхопив ноги ОСОБА_4 поваливши останнього на землю та фрагменти доріжки з асфальтобетонного покриття, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 отримав необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді: закритого косого перелому дистальної голівки малогомілкової кістки, що згідно висновку судово- медичної експертизи № 12-14/225-Л3/24 від 12.08.2024 року, який відносяться до середнього ступеню тяжкості, згідно пункту 2.2.2 правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995p.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винним себе визнав повністю, зазначив, що шкодує про вчинене, від дачі показань відмовився але підтвердив, що вчинив інкримінований йому злочин при обставинах зазначених в обвинувальному акті.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні, дав показання, що дійсно 06.06.2024 року, близько 22-00 год. він проїжджав на мопеді повз магазин з якого вискочив ОСОБА_7 , та почав щось кричати та розмахувати руками, він проігнорував його та поїхав далі зупинившись біля переїзду, однак ОСОБА_7 наздогнав його та продовжив сваритись не даючи йому проїхати далі, він встав з мопеду і ОСОБА_7 вдарив його кулаком в праве плече, після чого повалив на газон і між ними почалась сутичка, згодом їх розмирили, але він підіймаючись з землі відчув біль у лівій нозі, після звернення до лікарні виявилось, що в нього перелом.

Враховуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , а також те, що іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, учасники судового провадження розуміють неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності їх позицій, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом потерпілого, дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю доведена, його дії суд кваліфікує за ст.128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, що відповідно до ч.4 ст.12 КК України, він вчинив злочин, який відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Згідно ст.370,373 ч.3 КПК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і доказах, отриманих незаконним шляхом, і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за вчинене, сприяв виправленню обвинуваченого та запобігав вчиненню нових злочинів.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше судимий, ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.03.2024 був звільнений від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України на підставі ч.4 ст.309 КК України, неодружений, має постійне місце проживання, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, раніше перебував на обліку у лікаря нарколога з 2008 року з приводу «Вживання летких розчинників зі шкідливими наслідками» знятий з обліку в 2011 році, в дитячому віці перебував на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «Гіперкінетичний розлад поведінки», згідно висновку, викладеного в досудовій доповіді про обвинуваченого ОСОБА_9 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за вчинене, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.66,67 КК України обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу винного, тяжкість вчиненого злочину, обставин його вчинення і його відношення до вчиненого, висновок органу пробації, викладений в досудовій доповіді, з врахуванням принципу справедливості, в цілях посилення впливу призначеного покарання на виправлення винного, а також з метою попередження вчинення нових злочинів, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства на певний строк до кримінально-виконавчої установи, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 в період іспитового строку за попереднім вироком знову вчинив новий злочин, суд при призначенні покарання обвинуваченому застосовує правила ст.71 КК України та до покарання призначеного за новим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.02.2023, з врахуванням положень ч.1 ст.72 КК України.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст.69,69-1,75 КК України, суд не вбачає.

До вступу вироку в законну силу, обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня фактичного затримання.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Судові витрати, що підлягають стягненню на користь держави та речові докази по справі - відсутні.

Керуючись ст.100,124,370,373,374 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.128 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України, до новопризначеного покарання, суд частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.02.2023, з врахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, у виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі і остаточно визначає ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців.

До набрання вироком законної сили обрати у відношенні ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного затримання 19.12.2024.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_10