ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/721/25 Справа № 192/3170/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від покарання або пом`якшення покарання,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року відмовлено в задоволені клопотання ОСОБА_7 про звільнення від покарання або пом`якшення покарання.

Мотивуючи постановлене рішення суд виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року за вчинення 12 квітня 2019 року, кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке на даний час і на час його вчинення є і було кримінально протиправним, тому підстав для застосування положень відносно засудженого ст. 74 КК України немає, у зв`язку з чим в задоволені клопотання слід відмовити.

При цьому, суд зазначив, що звільнення засудженого від покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України не входить до повноважень Солонянського районого суду Дніпропетровської області, оскільки вказаний вирок не виконується на території територіальної юрисдикції Солонянського районного суду Дніпропетровської області.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання установи та, на підставі ч. 2 ст.74 КК України, звільнити засудженого від покарання, призначеного вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що суд відмовляючи в задоволені клопотання засудженого, не надав належної оцінки тому, що вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018, виконується вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року на підставі ч. 1 ст. 71 КК України. Разом з цим, за вироком від 28.03.2018 року ОСОБА_7 засуджений за вчинення 02.12.2017 року крадіжки на суму 499,10 грн, що становить менше ніж 2 нмдг, а відтак він підлягає звільненню від покарання за вказаним вироком.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про пом`якшення покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги засуджений посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018 року не виконується, не надавши належної оцінки тому, що вказаний вирок виконується вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Засуджений підтримав апеляційну скаргу прокурора.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, в тому числі у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ Солонянська виправна колонія (№21) за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднано до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018 року, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяці.

Разом з цим, вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018 року, ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, від відбування якого звільнений на підстав ст. 75 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018 року не виконується в межах територіальної юрисдикції Солонянського районного суду Дніпропетровської області й суд не наділений повноваженнями втручатися в його резолютивну частину.

Між тим суд першої інстанції залишив поза увагою, що вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018 року виконується вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року на підставі ст. 71 КК України в ДУ Солонянська виправна колонія № 21, а тому, вирішення питання в порядку ч. 2 ст. 74 КК України, враховуючи наведені вище вимоги закону, мають вирішуватися судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, яким в даному випадку, є Солонянський районний суд Дніпропетровської області.

Разом з цим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування положень ч. 2 ст. 74 КК України до покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року, оскільки за вказаним вирокм ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, караність за вчинення якого усунено не було.

Разом з цим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що вказаним вироком ОСОБА_7 було призначено остаточне покарання, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, й до покарання за цим вироком було частково приєднано невідбуте покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22.03.2018, який його було засуджено за вчинення 02.17.2017 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме крадіжки чужого майна на суму 499 грн. 10 коп.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Частиною 1 цієї статті визначено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Станом на 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 гривні та відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2017 році становила 1600 гривні.

А тому, суд першої інстанції повинен був з урахуванням вимог Закону України № 3886-IX та положень ст.ст. 5, 74 КК України, негайно звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018 року, у зв`язку з тим, що вартість викраденого майна за цим вироком, на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподаткованих мінімуму доходів громадян.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на викладене та те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо неможливості вирішення питання про звільнення ОСОБА_7 від покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від28.03.2018, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які призвели до незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне привести покарання засудженого ОСОБА_7 у відповідність до вимог кримінального законодавства та звільнити його від покарання, призначеного вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

З огляду на викладене, апеляційні скарги прокурора та засудженого підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової.

Керуючись статтями 74, 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від покарання або пом`якшення покарання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 , від покарання, призначеного вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22.11.2019 за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, без застосування положень ст. 71 КК України.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4