Справа № 752/6243/25
Провадження № 1-кс/752/2394/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Київської міського прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 16.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю :

прокурора - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Київської міського прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 16.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме на майно вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку статті 208 КПК України.

В обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, прокурором у клопотанні зазначено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000041 від 16.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Встановлено, що на території України на протязі тривалого часу діє група осіб з числа посадових осіб територіальних підрозділів Державної служби України з безпеки на транспорті, які попередньо домовившись між собою, налагодили протиправний механізм отримання неправомірної вигоди від нелегальних перевізників, що не мають відповідних ліцензій або перевізників, які порушують вимоги законодавства, що регулює безпеку на транспорті та отримують від останніх неправомірну вимогу за не складання приписів та адміністративно господарських актів про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення вимог закону, а у разі наявності у перевізників всіх дозвільних документів, на останніх здійснюється штучний тиск для отримання неправомірної вигоди.

ОСОБА_5 , старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) на автомобільному транспорті в Одеській області, використовуючи службове становище, вимагав та отримував неправомірну вигоду від ОСОБА_7 , директора ФГ «Возний І.», який здійснював перевезення зернових культур. ОСОБА_5 пропонував за 1500 грн. за один транспортний засіб забезпечити безперешкодний проїзд через контрольні пункти Одеської області, уникнення вагового контролю та складання протоколів.

25.02.2025 він висунув вимогу сплатити 3000 грн. за два вантажних автомобілі, що вже перетнули контрольні пункти, після чого 26.02.2025 під контролем правоохоронців ОСОБА_7 перерахував зазначену суму на банківську карту, яка належить дружині ОСОБА_5 06.03.2025 та 12.03.2025 аналогічним способом було здійснено ще два перекази по 3000 грн. кожен за безперешкодний проїзд транспортних засобів.

Таким чином, ОСОБА_5 умисно, з корисливих мотивів, з використанням службового становища, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.

12.03.2025 року в ході затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, проведено особистий обшук в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone 11 IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 ; мобільний телефон iPhone 14 Plus IMEI НОМЕР_3 , IMEI НОМЕР_4 .

13.03.2025 слідчим СУ ГУ Національної поліції у м. Києві вищевказані речі визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна прокурор посилається на необхідність запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна прокурор вказує на п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме: з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримуючи клопотання, вказувала на необхідність накладення арешту на все вилучене майно, посилаючись на завдання, які наразі стоять перед органом досудового розслідування, а саме - встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, з метою запобігання його приховуванню, знищенню або використанню з метою протиправного впливу на хід досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заперечив проти накладення арешту на майно, зазначивши, що підозра, викладена стороною обвинувачення, є необґрунтованою та не підтверджена належними доказами. Зокрема, мобільні телефони, які є предметом даного клопотання, не відповідають критеріям речових доказів, визначених у статті 98 КПК України: вони не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його слідів та не набуті злочинним шляхом. У зв`язку з цим відсутні правові підстави для накладення арешту на вказане майно, а тому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію захисника, та зазначив що мобільний телефон iPhone 11 перебуває у користування його дитини.

Розглянувши клопотання прокурора, з`ясувавши позицію сторін в судовому засіданні, дослідивши додані до нього додатки у виді копії матеріалів досудового розслідування, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Розгляд даного клопотання належить до повноважень слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відповідно до положень п. 1 ч.2 ст. 132 КПК України. Клопотання про арешт майна подане з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000041 від 16.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

12.03.2025 року в ході затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, проведено особистий обшук в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone 11 IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 ; мобільний телефон iPhone 14 Plus IMEI НОМЕР_3 , IMEI НОМЕР_4 .

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У клопотанні, що розглядається, прокурор посилався на необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, а тому слідчим суддею мають бути враховані п.п. 1-2, 5-6 наведеної вище статті.

Отже, відповідно до витягу з ЄРДР за номером кримінального провадження 0000041 зареєстрованого 16.02.2024 органом досудового розслідування встановлюються обставини щодо службових осіб органів влади, діючи за попередньою змовою групою осіб, систематично отримують неправомірну вигоду для себе у суму від 10 000 до 12000 гривень від суб`єктів господарювання за вчинення службовими особами в інтересах того хто надає неправомірну вигоди, а саме га створення перешкод та не складання відповідних актів з порушення відносно представників суб`єктів господарювання, тобто будь-якої дії з використання наданої влади та службового становища.

Причетність ОСОБА_5 до обставин описаних у вказаному витязі, підтверджуються матеріалами клопотання про накладення арешту на майно, а саме: протоколом про залучення особи до проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами допиту свідка, протоколами огляду, ідентифікації (помічення) та вручення грошових коштів, квитанцією до платіжної інструкції № 20145-18.

Протоколом обшуку від 12.03.2025 року, проведеного на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, підтверджується факт вилучення майна, арешт якого просить прокурор. Підставою для накладення арешту вказано п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Проте вирішуючи питання про накладення арешту на майно із підстав визнання його речовим доказом, слідчий суддя самостійно перевіряє його ознакам викладеним у ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що вилучене в ході проведення особистого обшуку майно має значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та може бути використане як доказ, зважаючи на фабулу досудового розслідування, викладену у витягу з ЄРДР, та обставини.

Так, накладення арешту на мобільні телефони, слідчий суддя вважає таким, що відповідає цілям, які стоять перед органом досудового розслідування, оскільки: ОСОБА_5 фактично користувався мобільними телефонами для реалізації або координації дій, пов`язаних із кримінальним правопорушенням; мобільні телефони можуть містити електронні сліди комунікації або інші відомості, що мають доказове значення; мобільні телефони можуть бути оглянуті та піддані аналізу з метою вилучення інформації, яка має значення для справи, а тому з наведених ознак майно на арешті якого наполягає прокурор є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Доказування факту вчинення кримінального правопорушення є завданнями органу досудового розслідування і вирішуються в межах загального розгляду кримінального провадження. На етапі розгляду клопотання про арешт майна достатньо встановити, що вилучене майно може мати значення для досудового розслідування як речовий доказ.

На даному етапі судового розгляду наслідки накладення арешту на майно третіх осіб не встановлені.

Отже, на підставі викладеного вище, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 98, 110, 131, 170, 171, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000041 від 16.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку статті 208 КПК України, в ході якого було виявлено та вилучено:

мобільний телефон iPhone 11 IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 ;

мобільний телефон iPhone 14 Plus IMEI НОМЕР_3 , IMEI НОМЕР_4

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1