ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/406/25
Провадження №1-кс/477/240/25
УХВАЛА

про арешт майна

19 березня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0001032 від 06 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2025 року старший слідчий в ОВС слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001032 від 06 грудня 2024 року із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно, що було вилучено 14 березня 2025 року в ході проведення особистого обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України місцевим мешканцем Миколаївської області 06 грудня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0001032 та розпочато досудове розслідування за частиною третьою статті 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлений факт ймовірного вчинення дій спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_5 , який діяв з корисливих мотивів.

14 березня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 332 КК України в порядку статті 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено майно, а саме заздалегідь ідентифіковані кошти у іноземній валюті в розмірі 1000 доларів США та мобільний телефон з сім картками у ньому.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 може бути безпосереднім знаряддям вчинення злочину та предметом кримінального правопорушення, через що може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, слідчий звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився. Від прокурора групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності.

ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 у судове засідання по розгляду клопотання слідчого не з`явилися, про причини неявки слідчого суддю не повідомили.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0001032 від 15 березня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 грудня 2024 року внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за частиною третьою статті 332 КК України фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України місцевим мешканцем Миколаївської області.

Досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні встановлено, що 22 листопада 2024 року ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинним умисел, направлений на отримання незаконної грошової винагороди за організацію ним незаконного переправлення через державний кордон України, за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_7 на перехресті вулиці Садової та Марка Кропивницького в м. Миколаєві де під час розмови повідомив ОСОБА_7 , що може з використанням особистих зв`язків та знайомств, організувати незаконне переправлення через державний кордон України, обумовивши умови та підстави такого переправляння.

27 лютого 2025 року близько 10:20 год ОСОБА_7 , перебуваючи біля кафе «Кебаб» за адресою пр. Центральний буд. 68, діючи під контролем правоохоронних органів, передав ОСОБА_5 копії паспорта, ІНН та грошові кошти в сумі 600 доларів США в якості першого внеску за організацію в переправленні через державний кордон України та отриманні документів з лікарень, в яких буде зазначено діагноз з невиліковною хворобою для подальшого незаконного виїзду за кордон України під приводом лікування, а 14 березня 2025 року близько 10:00 год., перебуваючи по вул. Космонавтів, біля будинку №61, у м. Миколаїв, передав на вимогу ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1000 доларів США для оформлення документів, які у подальшому стануть підставою для виїзду ОСОБА_7 за межі України під приводом необхідності лікування, а ОСОБА_5 передав ОСОБА_7 медичну карту стаціонарного хворого № 498/12/306, після чого злочинні дії ОСОБА_5 були припинені співробітниками правоохоронних органів.

14 березня 2025 року ОСОБА_5 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України, а саме у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненій з корисливих мотивів, яка цього ж дня з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Під час проведення особистого обшуку затриманого в порядку статті 208 КПК України ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено заздалегідь ідентифіковані кошти грошові кошти у іноземній валюті у розмірі 1000 доларів США, які були одержані ним внаслідок вчинення кримінального правопорушення та належний затриманому мобільний телефон.

Згідно постанови про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 14 березня 2025 року, вилучене під час обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001032 від 06 грудня 2024 року.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідчий звернувся з даним клопотанням.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження свідчить про наявність у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України, які полягають у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненій з корисливих мотивів.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так у випадку вилучення майна у затриманої на підставі статті 208 КПК особи, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна та за правилами статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про його повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. Затримання особи в порядку статті 208 КПК України, у цьому випадку і є підставою для проведення обшуку цієї особи.

З огляду на встановлені матеріалами клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно може мати відношення до кримінального провадження, оскільки може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, так як могло зберегти сліди кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя, з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на:

-Мобільний телефон, марки «Iphone 13 pro», зеленого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з номерами сім карт мобільних операторів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ,

що було вилучене 14 березня 2025 року в ході проведення особистого обшуку затриманого, у порядку статті 208 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8