ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1201/25 Справа № 208/5487/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №0000247 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, однак обвинувальні акти відносно якого направлені до суду, в останнє:19.05.2021 до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 02 квітня 2025 року, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження протиправної діяльності. Наведені ризики є триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який ніж застава у встановленому розмірі. Судом враховано, тяжкість інкримінованого злочину поєднаного із застосуванням насильства до потерпілого, а також дані про особу обвинуваченого, який легального доходу та міцних соціальних зв`язків не має, відносно якого до місцевих судів направлено три обвинувальні акти за обвинуваченням у тому числі і злочинах проти власності та життя і здоров`я особи.

В апеляції:

- захисник просить ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року.

Вказує на процесуальні недоліки матеріалів кримінального провадження, а саме того, що повідомлення про призначення групи прокурорів та повідомлення про закінчення досудового розслідування не містить підпису, а протокол про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не містить кількості томів та аркушів наданих для ознайомлення.

Прокурор, обвинувачений та захисник в судове засідання не з`явились, заяв про участь у розгляді справи не надавали, а тому, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний розгляд проведений без їх участі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків переховування, а також вчинення іншого кримінального правопорушення і продовження злочинної діяльності.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, дані про обвинуваченого, інші обставинами у їх сукупності, колегія суддів вважає, що існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину який вчинено з застосуванням насильства до потерпілого. Окрім того, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки по справі не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроб уникнення від покарання шляхом переховування від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, приймається до уваги, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального доходу не має, вчинив злочин з корисливих мотивів, при цьому останній соціальних зв`язків не має, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів.

Про вагомість ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить характер та кількість попередніх епізодів злочинної діяльності, оскільки стосовно ОСОБА_5 направлено три обвинувальні акти до місцевих судів, а тому за відсутності у обвинуваченого легального джерела доходи, ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого злочину з метою отримання незаконного прибутку є вагомим.

Зважається на те, що висновки суду неможливості визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є обґрунтованими.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на дані про особу обвинуваченого таз урахування того, що ОСОБА_5 вчинив злочин застосовуючи насильство до потерпілого, суд, в межах своїх дискреційних повноважень, не вважав за необхідне визначити обвинуваченому заставу, що в повній мірі узгоджується із вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України.

За наведених обставин, не визначення обвинуваченому застави на даному етапі кримінального провадження, відповідає завданням даного кримінального провадження.

Доводи захисника щодо неможливості продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з посиланням на те, що обвинувачений відбуває покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року, не є слушними, оскільки враховуючи обмежений об`єм матеріалів наданих суду апеляційної інстанції для розгляду цієї категорії справ, достеменні дані, що ОСОБА_5 перебуває в місцях позбавлення волі на момент продовження строків тримання під вартою відсутні.

Колегія приймає до уваги, що справа перебуває на стадії судового розгляду, водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та якнайшвидшого розгляду справи по суті, а також звертає увагу суду на тривалість строку попереднього ув`язнення обвинувачених.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду та вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими і не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування вказаного запобіжного заходу.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

УхвалуЗаводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №0000247 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3