ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6982/25

Провадження № 11-сс/820/197/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Державною установою «Хмельницький слідчий ізолятор» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2025 р. за № 0000692 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою клопотання слідчого задоволено.

Застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06 травня 2025 року включно.

Визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

У разі внесення застави, постановлено покласти на підозрюваного наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкуватися із потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до ГУ ДМС у м. Хмельницькому свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 06 травня 2025 року включно.

Як убачається із клопотання, ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 13 березня 2025 року близько 10 години 00 хвилин під час складання матеріалів щодо дорожньо транспортної пригоди, яка сталася за його участі на проїжджій частині вулиці Шевченка, неподалік будинку № 91 у м. Хмельницькому, діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя працівнику правоохоронного органу - ОСОБА_8 , який, будучи у форменному одязі, при виконанні службових обов`язків, прибув на виклик у складі екіпажу «Сапфір 511».

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин носа, внутрішньотканинної гематоми верхньої губи, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Своє рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим під час судового розгляду ризикам.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвалу вважає незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального права. Обраний запобіжний захід, на його думку, є надто суворим.

Ризики, наведені у клопотанні слідчого, у судовому засіданні не доведені.

Слідчий суддя не в повній мірі врахував, що ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав повністю, має постійне місце проживання, хворіє на відкриту форму туберкульозу, потребує лікування, що унеможливлює його перебування у слідчому ізоляторі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з таких міркувань.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, 12 березня 2025 р. розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000692 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

12 березня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

13 березня 2025 року слідчий звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із клопотанням про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Подане до суду першої інстанції клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України, погоджене з прокурором. В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри, тяжкість кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, яке є нетяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 5 років. Крім того, наявні ризики, а саме: перебуваючи на волі, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись слідчим суддею. При цьому був опитаний підозрюваний, вислухана думка захисника, прокурора, відібрані пояснення у слідчого, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 слідчий суддя врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років; особу підозрюваного, який раніше судимий, неодружений, не працює, тобто не має міцних соціальних зв`язків, численну кількість разів притягувався до адміністративної відповідальності.

Тому, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Врахувавши наведені ризики, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в їх сукупності слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, про необхідність обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор та слідчий довели, що застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Отже, при розгляді клопотання слідчого з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, наявність вищевикладених ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Зокрема, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні ще не закінчено, на даний час потерпілий та свідки судом не допитані, а тому, існує ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Також, слідчий суддя, правильно встановив, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зловживає наркотичними засобами, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

Таким чином, стороною обвинувачення ризики, зазначені у клопотанні слідчого, доведені. У сукупності із обґрунтованою підозрою ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вони стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 хворіє на туберкульоз легень, що унеможливлює його перебування у слідчому ізоляторі, є безпідставними, оскільки вказана обставина матеріалами справи не підтверджена.

Разом з тим, відповідно до статті 11 Закону України "Про попереднє ув`язнення" медичне обслуговування в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 № 239/5/104 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» передбачено надання медичної допомоги затриманим особа, які під час перебування їх у слідчих ізоляторах (далі - СІЗО). Усі особи, які прибули до СІЗО, у тому числі особи, які переміщуються під вартою (конвоюються), проходять первинний медичний огляд з метою виявлення осіб, які потребують невідкладної медичної допомоги.

Враховуючи вищевказані норми законів, особи, які перебувають під вартою та є хворими, отримують медичну допомогу. Отже, ОСОБА_6 , перебуваючи під вартою, може отримувати медичну допомогу та проходити лікування виявлених у нього хвороб.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу підозрюваного шляхом обрання останньому найсуворішого запобіжного заходу є виправданою.

За таких обставин колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2025 року, якою застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 06 травня 2025 року включно з можливістю внесення застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2