ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/660/25 Справа № 183/2000/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року про відмову в арешті майна у межах кримінального провадження № 0000090 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 358, частиною 3 статті 1971 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором ОСОБА_6 про арешт земельних ділянок у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування прийнятого рішення, слідчий суддя зазначив, що, як на підставу накладання арешту на земельні ділянки, слідчий вказав на необхідність їх збереження від псування, знищення, перетворення не підтверджено достатніми доказами. Так, оглядом місця події, проведеним 06.02.2025, було встановлення факт будівництва на земельних ділянках :402:0003 та :402:0004 будівель та споруд за умови наявності правовстановлюючих документів, які не скасовані та не визнанні недійсними, експертні дослідження, які свідчать про підробку свідоцтв про право власності від 11.08.2006 та 14.08.2006 не проводились, що дає підстави для обґрунтованого сумніву щодо наявність підстав для втручання у права власника будівель та споруд та земельних ділянок. Крім того, оглядом місця події будь-яких будівель та споруд на земельній ділянці з кадастровим номером :402:0002 не встановлено, а сліди обробки та засівання соняшником містить земельна ділянка :402:0001, щодо якої слідчим не порушувалось питання про арешт взагалі.

В частині посилання слідчого, на те, що вказане нерухоме майно, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то будь-якого обґрунтування, якими саме можуть бути ці відомості, в зазначеній постанові не приведено.

Також, слід зазначити, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого в понвому обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить доводи, зміст яких полягає у тому, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, невмотивованою та не відповідає вимогам ст. 170-173 КПК.

Зазначає, що долучені до клопотання слідчого докази та викладені в клопотанні фактичні дані є вагомими і свідчать про вчинення кримінального правопорушення та підтверджують подальші дії щодо приховування об`єкту самочинного будівництва, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак, за наявності вищевказаних доказів та інших матеріалів досудового розслідування, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК, слідчий суддя дійшов помилкового висновку щодо недоведення прокурором загальних підстав для застосування заходів забезпечення, передбачених ч.3 ст. 132 КПК України.

Замість вирішення під час розгляду клопотання про арешт майна питань, передбачених ст. ст. 172 - 173 КПК, слідчим суддею здійснено аналіз долучених до матеріалів клопотання доказів, зокрема, свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна САА № 205733 від 14.08.2006, САА № 205729 від 11.08.2006, САА № 205730 від 11.08.2006 та зроблено висновок про те, що нібито під час досудового розслідування належна оцінка їм не надавалася.

При цьому слідчим суддею взагалі не взято до уваги факт призначення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, на вирішення якої в тому числі постановлено питання щодо оцінки законності будівництва та відповідності наявних будівель та споруд як вищевказаним свідоцтвам, так і технічній документації.

При цьому слідчий суддя, здійснив аналіз долучених доказів на стадії розгляду клопотання про арешт, яка не передбачає таких дій з боку слідчого судді, та дійшов до помилкового висновку про неприпустимість втручання у права нібито законного власника відповідної нерухомості.

Разом з тим, слідчим суддею не враховано, що стандарт доказування під час розгляду слідчим суддею питання про арешт майна з метою збереження речових доказів є меншими ніж для повідомлення особі про підозру, висунення обвинувачення і, тим більше доведеності обвинувачення в суді. На даному етапі досудового розслідування слідчий або прокурор не зобов`язані мати докази, достатні для повідомлення про підозру або пред`явлення обвинувачення, оскільки це завдання наступних етапів досудового розслідування.

Правовою підставою для арешту зазначеного у клопотанні прокурора майна є п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК - арешт з метою збереження речових доказів. Під час проведення досудового розслідування слідчим на підставі технічного звіту з топографо-геодезичних робіт, здійсненого спеціалістом у цій галузі, встановлено будівлі та споруди, які перебувають, в тому числі частково, на несформованих земельних ділянках за межами земельних ділянок з кадастровими номерами :01:402:0002, :01:402:0003, :01:402:0004. При цьому їх розташування не відповідає матеріалам технічної документації, яка міститься у офіційній державній системі НКС та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, встановлено, що 21 лютого 2025 року на сорок першій сесії VIII скликання Губиниської селищної ради прийняті рішення за №№ 92-41/VIII, 93-41/VIII, 94-41/VIII про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб з вказаними кадастровими номерами, відповідно до яких змінену площу та конфігурацію земельних ділянок, що свідчить про наявність у зазначених земельних ділянок критеріїв, передбачених ст. 98 КПК, оскільки вищевказані земельні ділянки в подальшому можуть бути використані як доказ факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК, тому що є об`єктом кримінально протиправних дій.

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги цільове призначення земельних ділянок для рибогосподарських потреб. Однак, слідчим суддею при вирішенні питання про необхідність накладення арешту не надано належної оцінки обставинам, у зв`язку із якими об`єкти нерухомого майна визнано речовим доказом, не враховано технічний звіт з топографо-геодезичних робіт, норми чинного законодавства та правові позиції Верховного суду щодо самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці, що призвело до прийняття передчасного та необґрунтованого судового рішення.

Арешт на земельні ділянки в даному випадку підлягає застосуванню як тимчасовий запобіжний захід для припинення подальших незаконних дій. Накладення арешту є одним із дієвих заходів забезпечення охорони земель комунальної власності, які складають особливу цінність в умовах воєнного стану, та мають слугувати підставою для наповнення бюджету територіальних громад за рахунок сплати за користування нею.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити.

ОСОБА_8 та його представник до суду не з`явились, про час і дату судового засідання повідомленні належним чином, що не перешкоджає проведенню апеляційного провадження без їх участі, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані в повній мірі, з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що, як на підставу накладання арешту на земельні ділянки, слідчий вказав на необхідність їх збереження від псування, знищення, перетворення, проте такі твердження не підтвердженні достатніми доказами.

Так, оглядом місця події, проведеним 06.02.2025, було встановлення факт будівництва на земельних ділянках :402:0003 та :402:0004 будівель та споруд за умови наявності правовстановлюючих документів, які не скасовані та не визнанні недійсними, експертні дослідження, які свідчать про підробку свідоцтв про право власності від 11.08.2006 та 14.08.2006 не проводились, таких документів не надано і суду апеляційної інстанції.

Оглядом місця події будь-яких будівель та споруд на земельній ділянці з кадастровим номером :402:0002 не встановлено, а сліди обробки та засівання соняшником містить земельна ділянка :402:0001, щодо якої слідчим не порушувалось питання про арешт взагалі.

Щодо посилання слідчого на те, що вказане нерухоме майно, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то апеляційний суд погоджується, що будь-якого обґрунтування наявності ознак речового доказу в зазначеній постанові не наведено.

Також, апеляційний суд погоджується, що визнання стороною обвинувачення вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні, не може бути єдиною підставою для арешту майна.

Крім того, в матеріалах, долучених до клопотання слідчого, наявні документи про виділення вказаних земельних ділянок ОСОБА_8 , а також наявні судові рішення судів першої та апеляційної інстанції господарської юрисдикції про відмову в задоволенні позову прокуратури до ОСОБА_8 про скасування державної реєстрації права оренди та повернення земельних ділянок водного фонду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В той же час слідчий не конкретизує, які саме сліди злочину зберегли на собі вказані ділянки та наявність ризиків їх знищення, пошкодження, відчуження, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам закону ухвала слідчого судді відповідає в повній мірі, підстави для накладення арешту на вказане майно, які є ідентичними з доводами апеляційної скарги прокурора, перевірені та проаналізовані належним чином з викладенням мотивів з яких виходив слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого і з такими мотивами погоджується апеляційний суд.

Разом з тим, у випадку встановлення стороною обвинувачення нових обставин кримінального провадження, які можуть вплинути на висновки щодо причетності володільця земельних ділянок до розслідуваного злочину, сторона обвинувачення не позбавлена права повторно звернутись з клопотанням про арешт цього майна, у зв`язку з чим застосування арешту на даному етапі досудового розслідування є передчасним.

За змістом ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: (1) залишити ухвалу без змін; (2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а відтак ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року про відмову в арешті майна у межах кримінального провадження № 0000090 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 358, частиною 3 статті 1971 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4