Справа № 461/1206/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/63/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8

за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України,-

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, у зв`язку з недоведеністю в діяннях обвинуваченого складу вказаного кримінального правопорушення, та виправдати.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді застави після набуття вироком законної сили вважати скасованим та повернути заставу в розмірі 45400 ( сорок п`ять тисяч чотириста) гривень 00 копійок заставодавцю ОСОБА_9 або уповноваженій ним особі.

Згідно вироку, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним: ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, 02.09.2020 близько 14 години 10 хвилин, керуючи автомобілем марки «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Дорошенка, напроти будинку № 75 у м. Львові, повторно ігноруючи законні вимоги працівників поліції інспекторів взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 УПП в Львівській області ДПП ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про зупинку транспортного засобу у зв`язку із вчиненим адміністративним правопорушенням, усвідомлюючи, що останні являються працівниками патрульної поліції, з метою недопущення блокування його автомобіля, уникнення притягнення до адміністративної відповідальності та ігноруючи законну вимогу ОСОБА_12 про зупинення автомобіля та припинення протиправних дій, відмовився їх виконувати та продовжив вчиняти незаконні дії, а саме вивернув кермо керованого ним автомобіля марки «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 , спершу ліворуч здійснивши відповідний рух автомобіля та після чого усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи перешкодити законній діяльності працівника правоохоронного органу, який знаходився при виконанні своїх службових повноважень та з метою уникнення відповідальності за скоєнні ним, ОСОБА_6 , неодноразові адміністративні правопорушення, розуміючи та бачачи, що ОСОБА_12 знаходиться на рівні передньої правої дверки автомобіля «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 , умисно різко вивернув кермо праворуч, розпочав рух та тим самим здійснив наїзд правим заднім колесом на ліву ногу (ступню) ОСОБА_10 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканини в ділянці лівого гомілкового ступневого суглобу та ступні.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Згідно вироку, у даному випадку, встановлені під час судового розгляду обставини дають підстави стверджувати про те, що в ході судового розгляду не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження того, що обвинувачений здійснив дії, які мають кримінально-правовий характер.

Таким чином, під час судового провадження стороною обвинувачення не доведено того, що мало місце діяння ОСОБА_6 , яке полягає в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Отже, встановлені в ході розгляду справи обставини вказують на не доведення у діях обвинуваченого суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_6 належить виправдати та ухвалити щодо нього виправдувальний вирок з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, відповідно якого виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

На даний вирок апеляційну скаргу подав прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 .

Просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На думку прокурора, вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню на підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, апелянт зазначає, що з відео-файлу отриманого з камери спостереження Інституту досліджень бібліотечних мистецьких ресурсів, за адресою: м. Львів, вул. Бібліотечна, 2, вбачається, що в період часу 14 год 13 хв - 14 год 14 хв (час на дисплеї камери) по вул. Дорошенка серед інших автомобілів, у просторі між дерев, гілок та листя спостерігається рух автомобіля марки «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 в напрямку вул. С. Бандери та його зупинка, під`їзд велосипедиста (потерпілого ОСОБА_10 ) до правої передньої дверки автомобіля, продовження руху автомобіля при вивертанні ліворуч (з метою об`їхати велосипедиста) та рух (відскік) потерпілого ОСОБА_10 від автомобіля «RANGE ROVER», який зупинився наїхавши на колесо велосипеда, що аж ніяк не можна назвати припущенням.

Вказує, що обставини, що спостерігаються на зазначеному відеозаписі повністю узгоджуються із показаннями наданими потерпілим ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_11 про те, що водій ОСОБА_6 чітко бачив місцезнаходження ОСОБА_10 та намагаючись не підкоритись його законним вимогам як поліцейського про зупинку транспортного засобу, вчинив умисні дії, наслідком яких спричинено тілесні ушкодження потерпілому.

Прокурор вважає ,що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону судом є призначення такої експертизи з метою «перевірки обґрунтованості обвинувачення та наявності умислу» обвинуваченого, адже оцінка доказів, згідно ст. 94 КПК України, є компетенцією суду, який за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, і така оцінка не може бути доручена експертам.

Поряд з цим, в основу виправдувального вироку, судом покладено висновок за результатами комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи по матеріалах кримінального провадження № 5409-Е від 16.09.2024, згідно якого експертами хоч і «не видалось можливим» відповісти на поставлені судом запитання, проте наведені у Дослідницькій частині Висновку оціночні судження експертів беруться до уваги судом. Більше того, слід зазначити, що дане експертне дослідження проводилось через 4 роки після події, а оглянуті автомобіль марки «RANGE ROYER» та велосипед марки Pride після події 02.09.2020, уже були відновлені.

Звертає увагу, що, виправдання ОСОБА_6 суд у вироку пов`язує із неналежними, на думку суду, діями поліцейських, які, попри описані в обвинувальному акті події, не вжили жодних заходів щодо притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, однак факт не складення протоколу про адміністративне правопорушення, жодним чином не є у причинно-наслідковому зв`язку із інкримінованим ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням, а відповідно таке твердження суду є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Водночас, описані у вироку суперечності показів потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 щодо їх місцезнаходження, а також неправдивість показів обвинуваченого щодо не вчинення ним умисних дій (вивертання керма автомобіля марки «RANGE ROVER», спершу ліворуч, здійснивши відповідний рух автомобіля, та потім умисно різко праворуч, як це зазначено у обвинувальному акті) зафіксовані на електронному носії інформації (відео-файл отриманого з камери спостереження Інституту досліджень бібліотечних мистецьких ресурсів, за адресою: м. Львів, вул. Бібліотечна, 2), спростовуються.

Підкреслює, що суд при ухваленні свого рішення не взяв до уваги та не надав мотивовану оцінку найбільш об`єктивному вищезазначеному доказу - відеофайлу, з якого вбачається, що в період часу 14 год 13 хв - 14 год 14 хв (час на дисплеї камери) по вул. Дорошенка серед інших автомобілів, у просторі між дерев, гілок та листя спостерігається рух автомобіля марки «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 в напрямку вул. С. Бандери та його зупинка, під`їзд велосипедиста (потерпілого ОСОБА_10 ) до правої передньої дверки автомобіля, продовження руху автомобіля при вивертанні ліворуч (з метою об`їхати велосипедиста) та рух (відскік) потерпілого ОСОБА_10 від автомобіля «RANGE ROVER», який зупинився наїхавши на колесо велосипеда, хоча такий запис було досліджено в судовому засіданні, який міг і повинен був істотно вплинути на його висновки.

Крім цього, при наявності суперечливих доказів поданих сторонами захисту та обвинувачення, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено та не мотивовано, чому суд взяв до уваги докази сторони захисту та відкинув вищевказані докази сторони обвинувачення.

Незважаючи на покликання суду у вироку щодо недоведеності стороною обвинувачення наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_6 умислу, на думку прокурора, такий доведено дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема показами самого обвинуваченого, згідно яких останній не заперечує факт ігнорування законних вимог працівників правоохоронного органу щодо зупинки керованого ним транспортного засобу у зв`язку із здійсненням руху у межах дії дорожнього знаку про заборону руху у відповідному напрямку на вул. Рилєєва у м. Львові, а також показів потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які показали, що дійсно обвинувачений ОСОБА_6 не виконав законну вимогу про зупинку та з метою уникнення передбаченої законом відповідальності, поїхав далі. В подальшому, з метою уникнення переслідування велопатруля, обвинувачений виїхав на вул. Дорошенка, де побачивши як потерпілий ОСОБА_10 випередив його автомобіль біля буд. № 75, умисно різко вивернув кермо праворуч, розпочав рух та тим самим здійснив наїзд правим заднім колесом на ліву ногу (ступню) ОСОБА_10 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканини в ділянці лівого гомілкового ступневого суглобу та ступні. Наведене підтверджується і дослідженим відео-файлом, отриманим з камери спостереження Інституту досліджень бібліотечних мистецьких ресурсів, за адресою: м. Львів, вул. Бібліотечна, 2, (період часу 14 год 13 хв - 14 год 14 хв).

На апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_13 подав заперечення, просить таку залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2024 стосовно ОСОБА_6 без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку обвинуваченого (виправданого) та його захисника, які заперечили апеляційну скаргу прокурора та просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок ухвалюється також при встановленні судом відсутності події кримінального правопорушення та при встановленні судом відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь, суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про недоведеність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , яке з об`єктивної сторони в даній справі виражається в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Усі надані сторонами докази були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції й не підтвердили пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідив усі обставини кримінального провадження і дав правильну оцінку дослідженим доказам. Свої висновки щодо дослідження та оцінки доказів суд належним чином мотивував у вироку. З цими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, виходячи з презумпції невинуватості, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини обвинувачених, суд відносить і тлумачить на їх користь.

Так, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуваний вирок, відповідно до ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно з яким сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, судом в ході розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог загальних засад кримінального судочинства, положень ст.ст. 84-87, 94 КПК України було досліджено наступні докази, надані сторонами кримінального провадження:

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що кримінальне провадження №0001012 зареєстровано у реєстрі 04.09.2020 року о 19:36:38. Правова кваліфікація ч. 2 ст. 345 КК України.

Службова записка головного спеціаліста щодо результатів чергування з обслуговування телефону «гарячої лінії» ТУ ДБР у м. Львові від 07.09.2020, яка, серед іншого, містить інформацію про ДТП за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_10 02.09.2020, зокрема отримання тілесних ушкоджень останнім.

Матеріали виконаного доручення у кримінальному провадженні №0001012 з наявними у них рапорті оперуповноваженого ЛУ ДВБ НП України щодо встановлення наявності камер відеоспостереження та виявлення свідків, запитами щодо отримання відповідних відеозаписів події та відповідь ЛКП «Муніципальна варта» Управління безпеки міста щодо руху автомобіля «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 .

Супровідний лист т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції щодо скерування до органу досудового розслідування відеоматеріалів з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Довідка заступника начальника ВЧС УПП у Львівській області ДПП про склад патруля 02.09.2020 з даними про потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 .

Дислокація сил та засобів велопатруля УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 10:00 02.09.2020 по 20:00 02.09.2020, яка містить відомості про велосипедний патруль у складі потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 (маршрут ц. Юра пр. Свободи).

Витяг з журналу реєстрації повідомлень про події Галицького ВП ГУНП у Львівській області, який містить дані щодо повідомлення служби «102» про наїзд транспортного засобу на потерпілого. Заявник ОСОБА_10 .

Супровідний лист до матеріалів ЄО №22461 від 02.09.2020 адресований начальником ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області до начальника Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП до якого долучено:

- рапорти слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_14 та оперуповноваженого ОСОБА_15 щодо факту ДТП 02.09.2020 року у м. Львові на вул. Дорошенка 75, за участю ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , які містять дані про транспортні засоби;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.09.2020, з якого вбачається, що огляд проведено за адресою: м. Львів, вул. Дорошенка, 77. Покриття бруківка, стан сухий, проїзна частина підйом крутизною, нерівностей пошкоджень покриття не виявлено, смуга руху одна, дорожня розмітка відсутня, рух на ділянці світлофором не регулюється, пора доби світла. Оглянуто та вилучено транспортний засіб автомобіль «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 , та велосипед марки «Pride» №0002. До протоколу долучено схему на якій зафіксовано місце ДТП вул. Дорошенка, 77, у м. Львові. Також, містяться дані про розташування на ділянці дороги вищевказаних автомобіля та велосипеда. Зокрема, велосипед розташований з правого боку автомобіля та його передня частина зображена у місці розташування правого заднього колеса автомобіля. Відстань правої передньої частини автомобіля до тротуара становить 4,18 м, середньої правої частини автомобіля до тротуара 4,3 м, відстань від тротуара до передньої частини велосипеда становить 4,12 м, відстань від середини задньої частини велосипеда до тротуара 4,3 м, ширина проїжджої частини дороги 8,6 м. Крім того, до наведеного протоколу долучено фототаблицю з фіксацією розташування зазначених транспортних засобів та ділянки дороги. Зокрема, на фото №№2-4, 6, 7 зафіксовано, що праве заднє колесо автомобіля «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 знаходиться на передньому колесі велосипеда, що лежить на дорозі. Крім того, передні колеса автомобіля не повернуті у бік, а знаходяться у положенні для напрямку руху прямо, тобто аналогічно положенню задніх коліс;

- копія посвідчення водія ОСОБА_10 , НОМЕР_2 ;

- копія консультативного висновку спеціаліста №14004 від 02.09.2020, згідно якого у ОСОБА_10 встановлено діагноз забій м/т в ділянці лівого гомілк.-ступн. с-бу стопи;

- заява-розписка ОСОБА_17 надана слідчому про отримання на зберігання велосипеду марки «Pride» №0002;

- копія посвідчення водія ОСОБА_6 , НОМЕР_3 ;

- копія технічного паспорту на автомобіль «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 , згідно якого власником даного транспортного засобу є ОСОБА_16 ;

- скерування на огляд та висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння щодо ОСОБА_6 , згідно якого останній перебуває у стані наркотичного сп`яніння;

- заява-розписка ОСОБА_6 про отримання на зберігання автомобіля «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 ;

- рапорт слідчого ОСОБА_14 щодо оформлення дорожньо-транспортної пригоди;

- копія результату токсикологічного дослідження крові ОСОБА_10 , згідно якого етанолу у крові не виявлено;

Постанова про призначення судово-медичної експертизи від 07.09.2020 та висновок експерта №1281 від 07.09.2020, згідно якого у ОСОБА_10 при обстеженні у КНП КЛШМД м. Львова і у поліклініці УВС у вересні 2020 року було діагностовано: «Забій лівого гомілково-ступеневого суглобу та стопи». На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено садна і синець в ділянці лівого гомілково-ступеневого суглобу і в ділянці стопи. Вказані тілесні ушкодження утворились внаслідок контакту лівої ноги із тупим предметом, могли виникнути 02 вересня 2020 року можливо при наїзді транспортного засобу, як вказано у «постанові» про призначення судово-медичної експертизи і потерпілим та відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Повідомлення заступника начальника Департаменту патрульної поліції УПП у Львівській області про надання інформації щодо вищевказаного велосипеду марки «Pride» №0002.

Протокол огляду від 15.09.2020 з відповідною ухвалою та фототаблицею, у якому зафіксовано результати огляду автомобіля «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 . Зокрема, у протоколі наведено предмет огляду та відсутнє посилання на виявлення чи встановлення під час огляду технічних чи будь-яких інших ушкоджень даного транспортного засобу.

Журнал інструктажів з питань охорони праці підрозділу «Велопатруль» управління патрульної поліції у Львівській області ДПП щодо інструктажу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 02.09.2020.

Дислокацію сил та засобів велопатруля управління патрульної поліції у Львівській області ДПП з 10:00 год 02.09.2020 року по 20:00 год. 02.09.2020 у складі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , згідно якого зона оперативного реагування даного патруля визначена у сквері ц. Юра пр. Свободи.

Акт внутрішнього переміщення основних засобів ДПП щодо велосипедів, як основних засобів з даними про їх первісну вартість та інвентарний номер.

Висновок перевірки за фактами, викладеними у листі слідчого Другого СВ ДБР, розташованого у місті Львові, щодо наїзду на ОСОБА_10 , згідно якого порушень у діях поліцейських ОСОБА_11 та ОСОБА_10 встановлено не було, а тілесні ушкодження останнім отримано у період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Витяг з журналу карток на транспортний засіб автомобіль «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 , з відповідним запитом, у якому містяться ідентифікаційні дані про нього та його власника.

Протокол огляду речового доказу велосипеду моделі bicycle Pride Marvel 2.0 з фототаблицею, у якому зафіксовано результати огляду та виготовлено фотоматеріали з відображенням даного транспортного засобу, який не містить посилання на виявленні пошкодження чи несправності.

Протокол тимчасового доступу до речей і документів, з відповідною ухвалою, а саме до біологічного середовища (сечі) ОСОБА_6 , який зберігається в клініко-діагностичній лабораторії КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень».

Постанова про призначення судово-токсикологічної експертизи біологічного середовища (сечі) ОСОБА_6 та висновок експерта №3606/2020-т. Згідно наведеного висновку, при судово-токсикологічній експертизі сечі ОСОБА_6 не виявлено похідних барбітурової кислоти, наркотичних речовин з групи алкалоїдів опію, промедолу, трамадолу, димедролу, ефедрину, ефедрону, кокаїну, метадону, клофеліну, похідних 1,4-бензодіазепіну, похідних фенотіазинового ряду, канабіноїдів, амфетаміну та його похідних.

Протокол проведення слідчого експерименту від 11.11.2020, проведеного з ОСОБА_10 , з відповідною фототаблицею, в ході проведення якого потерпілий вказав місце на вулиці М. Рилеєва у м. Львові, де він побачив автомобіль «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 в межі дії дорожнього знаку 3.21, а також на вул. Матейка, де водій зазначеного транспортного засобу, за твердженням ОСОБА_10 , не виконав вимогу цього дорожнього знаку, а він (потерпілий) рухався у попутному напрямку з даним автомобілем. Крім того, потерпілий зазначив як він знаходився та рухався по відношенню до автомобіля. Також, потерпілий на вул. Дорошенка у м. Львові вказав, яким чином він рухався і, що саме він робив до, під час та після ДТП. Зокрема, ОСОБА_10 зазначив, що він неподалік будинку №75 під`їхав до зазначеного автомобіля з правої сторони і в цей момент автомобіль стояв без руху. Він звернувся до водія автомобіля з вимогою «Водій, поліція! Зупиніть автомобіль», при цьому підняв праву руку, показуючи водієві про необхідність зупинки. Крім того, потерпілий за допомогою статиста продемонстрував яким саме чином 02.09.2020 водій «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , повернувши кермо праворуч та рушивши з місця здійснив наїзд йому на ліву ногу, переїхавши велосипед заднім правим колесом.

Протокол проведення слідчого експерименту від 11.11.2020, проведеного з свідком ОСОБА_11 з відповідною фототаблицею, в ході проведення якого свідок вказав місце на вулиці М. Рилеєва у м. Львові, де він побачив автомобіль «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 , в межі дії дорожнього знаку 3.21, а також на вул. Матейка, де водій зазначеного транспортного засобу, за твердженням ОСОБА_11 , не виконав вимогу цього дорожнього знаку, а він (свідок) рухався у попутному напрямку з даним автомобілем уздовж парку ім. І. Франка, наздогнавши його навпроти адміністративного приміщення банку «Райфайзен банк». Також, свідок зазначив, як він звернувся до водія з вимогою «Водій, поліція! Зупиніть автомобіль», при цьому підняв праву руку показуючи водієві сигнал про необхідність зупинки. Також, свідок на вул. Дорошенка у м. Львові вказав, що неподалік будинку №75 ОСОБА_10 під`їхав до зазначеного автомобіля з правої сторони і в цей момент автомобіль стояв без руху, оскільки попереду було інше авто. Свідок зазначив, яким чином водій даного автомобіля повернув кермо ліворуч та проїхав приблизно один метр, в той момент потерпілий знаходився на своєму попередньому місці (якому саме у протоколі не наведено), а він (свідок) наздогнавши авто зупинився навпроти його лівого заднього колеса. Потім водій різко вивернув кермо праворуч та рушив з місця. Саме в момент руху транспортного засобу праворуч, за твердженням ОСОБА_11 , він почув крик свого напарника, який знаходився з правої сторони вказаного транспортного засобу навпроти заднього правого колеса.

Протокол проведення слідчого експерименту від 11.11.2020, проведеного з свідком ОСОБА_18 , з відповідною фототаблицею, в ході проведення якого свідок вказав місце на вул. Дорошенка у м. Львові навпроти будинку 75, де він побачив як поліцейський, наздогнавши автомобіль «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 , зупинився біля нього з правої сторони та направився в сторону передніх пасажирських дверей. Що відбулось далі він не бачив, оскільки йому заважав припаркований транспортний засіб. Потім свідок почув крик та гуркіт, який лунав з місця знаходження автомобіля «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 .

Супровідний лист з Управління СБУ у Львівській області щодо повернення дисків з відеозаписами слідчому Другого слідчого відділу управління ТУДБР, розташованого у м. Львові, з відповідним носієм який було досліджено у судовому засіданні. Так, на згаданому носії зафіксовано відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, які прибули 02.09.2020 на вул. Дорошенка, напроти будинку № 75 у м. Львові, на повідомлення про наїзд на потерпілого. Зокрема, дані відеозаписи зафіксували розташування та місце знаходження вищезгаданих автомобіля та велосипеда, а також осіб присутніх на місці події. Крім того, на відео зафіксовано прибуття слідчої групи та проведення слідчих та процесуальних дій по фіксації обставин ДТП, а також прибуття на місце події захисника. Наведені відеозаписи містять дані з нагрудної камери поліцейського, яка фіксує обставини події одразу після зупинки автомобіля, зокрема те, як ОСОБА_11 та ОСОБА_10 викликають поліцію та «швидку медичну допомогу.»

Акт технічного стану транспортного засобу від 16.11.2020 щодо наявних внаслідок ДТП, яка мала місце 02.09.2020, на велосипеді Pride Marvel 2.0 номер рами U101387 механічних пошкоджень, а саме: деформація переднього колеса та обода, передньої амортизаційної вилки та керма.

Рішення № 38 по розгляду матеріалів з приводу порушення Правил дорожнього руху України, що призвело до відкриття кримінального провадження №0001012 від 29.01.2021 начальника управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, згідно якого у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення передбачених ст. 38 КУпАП, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі, за фактом того, що 02.09.2020 о 14 год 00 хв водій ОСОБА_19 , керуючи транспортним засобом «RANGE ROVER», н.з. НОМЕР_1 за адресою м. Львів вул. Яна Матейка, 8 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п. 8.4 в ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, «не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю».

Матеріали виконання доручення Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції з наявними фотоматеріалами, які фіксують рух автомобіля «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 із вул. Рилєєва на вул. Матейка та рух поряд з цим транспортним засобом велосипеда з поліцейським, а також матеріали щодо фіксації ДТП на вул. Дорошенка.

Протокол огляду оптичного диску DVD R від 15.09.2020 з відповідним додатком, згідно якого оглянуто відеофайли з наявними на них записами пересування 02.09.2020 року автомобіля «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 по вул. Рилєєва, вул. Матейка та вул. Дорошенка у м. Львові, а також рух велопатруля поруч з даним транспортним засобом та дії поліцейських, зокрема наближення до автомобіля та подачу жестів та сигналів.

Протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 01.12.2020 в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_10 показав де саме він побачив автомобіль «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 та вказав яким чином і у який спосіб ОСОБА_11 спілкувався з водієм цього автомобіля, а саме рухаючись з ним у попутному напрямку. У свою чергу, на вулиці Дорошенка у м. Львові за допомогою статистів було зафіксовано, що вони бачать та як чують, перебуваючи на водійському місці зазначеного автомобіля, за умов вказаних потерпілим. Зокрема, потерпілий вказав у який спосіб він пересуваючись на велосипеді звертався до водія згаданого автомобіля.

Протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 01.12.2020 в ході проведення якого свідок ОСОБА_11 повторно показав де саме він побачив автомобіль «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 та вказав яким чином і у який спосіб він спілкувався з водієм цього автомобіля, а саме рухаючись з ним у попутному напрямку. В подальшому, за умов описаних свідком на вулиці Матейка статисти на відповідну пропозицію показали, що саме вони бачать та чують знаходячись на місці водія вищенаведеного автомобіля. Після цього на вулиці Дорошенка у м. Львові за допомогою статистів було зафіксовано, що вони бачать та як чують, перебуваючи на водійському місці зазначеного автомобіля за умов вказаних свідком. Зокрема, потерпілий вказав у який спосіб він пересуваючись на велосипеді звертався до водія згаданого автомобіля.

Крім цього, судом першої інстанції допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 . При цьому, за клопотанням сторони захисту судом першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . Допитані судом першої інстанції і експерти ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .

Досліджено висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи від 16.09.2024 р. №5409-Е.

Дослідивши та перевіривши докази, надані сторонами, суд першої інстанції прийшов до переконання про відсутність фактів або інформації, які б у своїй сукупності могли свідчити про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитися і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 345 КК України передбачено відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Об`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, є діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом - психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів.

Об`єктивна сторона вказаного злочину може бути виражена у погрозі знищенням чи пошкодженням майна, вбивством, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є така погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, поєднаного із спеціальним мотивом, а саме у зв`язку із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що фактично розбіжність позиції сторони захисту та прокурора стосується наявності чи відсутності фактів на яких ґрунтується обвинувачення, інтерпретації та тлумачення сукупності наведених доказів у контексті доведення вини та наявності складу інкримінованого злочину у діях ОСОБА_6 .

Водночас і колегія суддів вважає, що обставини вчинення злочину, наведені прокурором у обвинувальному акті, є припущенням, заснованим на його власному сприйнятті того, як могли відбуватись події, а не на фактичних обставинах, підтверджених сукупністю належних та допустимих доказів.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, виходячи з презумпції невинуватості, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини обвинувачених, суд відносить і тлумачить на їх користь.

Згідно з практикою Верховного Суду під час оцінки доказів слід керуватися критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було. Тобто дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено, і обвинувачений є винним у вчиненні саме цього злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону, тобто дотрималися положень ст. 22 КПК України.

Так, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуваний вирок, відповідно до ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та встановив недоведеність факту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, при цьому докладно навів підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, з яких відкинув докази обвинувачення.

Встановлено, що ОСОБА_6 вмінено те, що він ігноруючи законні вимоги працівників поліції усвідомлюючи, що останні являються працівниками патрульної поліції, з метою недопущення блокування його автомобіля, уникнення притягнення до адміністративної відповідальності та ігноруючи законну вимогу ОСОБА_12 про зупинення автомобіля та припинення протиправних дій, відмовився їх виконувати та продовжив вчиняти незаконні дії, а саме вивернув кермо керованого ним автомобіля марки «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 , спершу ліворуч здійснивши відповідний рух автомобіля та після чого усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи перешкодити законній діяльності працівника правоохоронного органу, який знаходився при виконанні своїх службових повноважень та з метою уникнення відповідальності за скоєнні ним - ОСОБА_6 , неодноразові адміністративні правопорушення, розуміючи та бачачи, що ОСОБА_12 знаходиться на рівні передньої правої дверки автомобіля «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 , умисно різко вивернув кермо праворуч, розпочав рух та тим самим здійснив наїзд правим заднім колесом на ліву ногу (ступню) ОСОБА_10 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканини в ділянці лівого гомілкового ступневого суглобу та ступні.

На підставі наведеного, суд першої інстанції, прийшов до підставного висновку про те, що, із формулювання обвинувачення вбачається, що протиправні дії ОСОБА_6 були спрямовані на «недопущення блокування його автомобіля та уникнення притягнення до адміністративної відповідальності».

У цьому контексті суд відзначив, що, хоча сам обвинувачений і не заперечує те, що він порушив Правила дорожнього руху, але у матеріалах кримінального провадження відсутній будь-який належний та допустимий доказ, який засвідчує факт вчинення ОСОБА_6 правопорушення даної категорії.

При цьому, обґрунтовано суд першої інстанції відзначив, що не можна вважати допустимим доказом з цього приводу рішення № 38 по розгляду матеріалів з приводу порушення Правил дорожнього руху України, що призвело до відкриття кримінального провадження №0001012 від 29.01.2021 начальника управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, згідно якого у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення передбачених ст. 38 КУпАП, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі, за фактом того, що 02.09.2020 о 14 год 00 хв водій ОСОБА_19 , керуючи транспортним засобом «RANGE ROVER», н.з. НОМЕР_1 за адресою м. Львів вул. Яна Матейка, 8 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п. 8.4 в ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, «не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю». Суд звернув увагу, що у цьому рішенні прізвище обвинуваченого у резолютивній частині наведено невірно як « ОСОБА_28 », так ще й ухвалення такого рішення не передбачено жодним нормативним актом та не містить посилання на процесуальні норми, які наділяють відповідного суб`єкта такими повноваженнями. Відтак, воно не може вважатися допустимим та належним доказом вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином, зазначений доказ не може бути взятий до уваги, адже він не відповідає вимогам закону та не встановлює факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_6 . Крім того, зауважив, що наведене «рішення» винесене 29.01.2021, тобто через понад чотири місяці з моменту ДТП.

Інша мета наведена у формулюванні обвинувачення - «недопущення блокування автомобіля», також викликає обґрунтований сумнів та не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, з огляду на наступне.

Так, в ході судового розгляду достовірно встановлено, що ОСОБА_6 , як тільки побачив велосипед і поліцейського після зіткнення, зупинився і залишився на місці події до прибуття інших поліцейських, зокрема слідчо-оперативної групи, фактично постійно перебуваючи у автомобілі. Отже, незрозумілим є те, чому маючи на меті «недопущення блокування автомобіля» обвинувачений зупинився та припинив рух в той момент коли поліцейський фактично вже не міг перешкодити йому залишити місце події, адже його (потерпілого) транспортний засіб був пошкоджений.

Суд першої інстанції не залишив поза увагою і те, що сторона обвинувачення наголошує на тому, що поліцейські бачили обвинуваченого ще до ДТП, а тому вони могли зафіксувати дані про автомобіль оскільки спілкувались з водієм (зі слів самих поліцейських), тобто могли його ідентифікувати, і, як наслідок, ініціювати питання притягнення його до адміністративної відповідальності, навіть при залишенні ним місця зупинки. У свою чергу, цілком очевидним є те, що ОСОБА_6 в силу наявної у нього юридичної освіти та навичок роботи, які прямо пов`язані із юриспруденцією, міг усвідомлювати те, що навіть за умови залишення місця ДТП його може бути притягнуто адміністративної до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення, в контексті мети яку переслідував ОСОБА_6 наведеної у обвинувальному акті, не озвучено жодної логічної або мінімально обґрунтованої версії щодо того, навіщо обвинуваченому необхідно було вчиняти кримінальне правопорушення (відповідальність за яке значно серйозніша ніж відповідальність за порушення Правил дорожнього руху) аби уникнути відповідальності за адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 122 КУпАП - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 гривень, а злочин передбачений ч. 2 ст. 345 КК України карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк).

Відтак, підставним є висновок про те, що наведена у формулюванні обвинувачення мета вчинення кримінального правопорушення викликає обґрунтований сумнів та фактично не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

При цьому, твердження прокурора стосовно того, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону судом є висновки останнього про неналежні дії поліцейських, які не вжили заходів щодо притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, в контексті положень ст. 412 КПК України є безпідставними, зважаючи на наведене вище.

При цьому, мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції навів наступне, з показів ОСОБА_6 в судовому засіданні вбачається, що він під`їжджаючи до перехрестя вул. Дорошенка та вул. Шашкевича відчув, що заднім колесом автомобіля наїхав на якусь перешкоду. Оскільки швидкість руху була незначною через дорожній затор, він відразу зупинився та подивився в бокове дзеркало заднього огляду і побачив, що біля заднього правого колеса його автомобіля лежить велосипед, а поряд із ним стоїть співробітник поліції з велопатруля. Він побачив, що під заднім правим колесом його авто лежить велосипед поліції. Його автомобіль має подвійне скління та тонування бокових та заднього вікон, під час руху вікна були зачинені, в салоні автомобіля була ввімкнена музика та клімат-контроль, тому він не бачив співробітника поліції ОСОБА_10 , не чув його вимог про зупинку та не спілкувався з останнім на вулиці Дорошенка.

Водночас, в ході судового розгляду у показах інших фігурантів даного провадження встановлено розбіжності, які ставлять під обґрунтований сумнів формулювання обвинувачення наведене в обвинувальному акті, та вказують на наявність обґрунтованих сумнівів, які з точки зору Конституції України, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Так, показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 містять наступні протиріччя та не узгоджуються між собою.

В наданих суду показаннях потерпілий ОСОБА_10 зазначав, що біля будинку № 75 по вул. Дорошенка він під`їхав з правої сторони автомобіля «Range Rover», н.з. НОМЕР_1 до його передніх дверей. Водночас, під час проведення 01.12.2020 року додаткового слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 останній зазначив, що після початку руху автомобіля праворуч він почув крик свого напарника, який розташовувався з правої сторони вказаного транспортного засобу навпроти заднього правого колеса, що відображено у протоколі даної слідчої дії.

Також, потерпілий ОСОБА_10 стверджував, що коли під`їхав до автомобіля «Range Rover», н.з. НОМЕР_1 вікно передніх правих дверей автомобіля було привідчинене та він сказав водію автомобіля фразу на кшталт «Поліція, зупиніть автомобіль». Разом з тим, з відеозапису проведення додаткового слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 від 01.12.2020 року вбачається, що свідок вказав, що вікно автомобіля «Range Rover», н.з. НОМЕР_1 було зачинене. У свою чергу, під час проведення аналогічної слідчої дії за участі потерпілого ОСОБА_10 поняті однозначно не вказали, що змогли розібрати слова потерпілого при зачинених вікнах та увімкненому радіо в салоні автомобіля.

Також, наявні розбіжності в показах потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 стосовно самого механізму завдання ушкоджень потерпілому. Згідно з відеозаписами проведення додаткових слідчих експериментів з вказаними учасниками провадження від 01.12.2020 року потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що після початку руху праворуч автомобіль «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 наїхав заднім правим колесом йому на ліву ступню, від чого він почав падати, кинув велосипед та відскочив, а автомобіль наїхав заднім правим колесом на переднє колесо велосипеда та зупинився. Натомість свідок ОСОБА_11 зазначив, що після того як автомобіль розпочав рух праворуч, він об`їхав його ззаду та побачив, що ОСОБА_10 лежить на проїзній частині, а його нога знаходиться під заднім колесом автомобіля.

Суд погодився з доводами сторони захисту щодо того, що оскільки для проведення слідчих експериментів стороною обвинувачення було залучено автомобіль-статист іншої марки та моделі, з іншими технічними характеристиками, ніж автомобіль, яким керував обвинувачений, це могло вплинути на об`єктивність відтворення обставин, які мали місце 02.09.2020 року. Доказів на спростування наведеної позиції сторони захисту прокурором не надано.

Суд прийняв до уваги доводи захисника про те, що обвинуваченого і його захисника, незважаючи на передбачену ч. 3 ст. 240 КПК України можливість, не було залучено до проведення слідчих експериментів, але відзначив, що наведена обставина не впливає на допустимість відповідного доказу, адже це є правом органу досудового розслідування, а не його імперативним обов`язком.

Наведені вище суперечності та протиріччя, що містяться в доказах зібраних стороною обвинувачення, в ході судового розгляду усунуті не були.

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_15 , як і інші зазначені вище свідки, не були очевидцями наїзду автомобіля «Range Rover», н.з. НОМЕР_1 на потерпілого ОСОБА_10 , а інформація про обставини даної події більшості свідків відома зі слів потерпілого та свідка ОСОБА_11 .

Отже, окрім показів самого потерпілого, які містять наведені вище суперечності, інших належних та допустимих доказів, які спростовують покази обвинуваченого, стороною обвинувачення в ході судового розгляду суду не надано.

Крім цього, суд першої інстанції відзначив, що на оглянутих судом відеозаписах з камер спостереження не зафіксовано особливості розвитку механізму наїзду та характер руху автомобіля Range Rover р.н. НОМЕР_1 , який зазначено в обвинувальному висновку, а саме різкий рух праворуч після зупинки та наїзд на велосипед потерпілого.

Водночас, оцінюючи об`єктивність досудового розслідування з точки зору повноти збирання доказів, суд першої інстанції підставно наголосив, що стороною обвинувачення надано для дослідження відеоматеріали з нагрудних камер велопатруля, який прибув на місце після ДТП, натомість відеоматеріали або запити на їх витребування з нагрудних камер ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тобто такого самого велопатруля, які, за твердженням останніх, спілкувалися з ОСОБА_6 та переслідували його під час виконання службових обов`язків, матеріали справи не містять і суду таких не надано.

Щодо доводів прокурора про порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції, зокрема щодо призначення судом експертизи з метою «перевірки обґрунтованості обвинувачення та наявності умислу» обвинуваченого, адже оцінка доказів згідно ст. 94 КПК України є компетенцією суду, то зазначені доводи є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи.

Встановлено, що в ході судового розгляду судом першої інстанції, за клопотанням сторони захисту, призначено судову комплексну автотехнічну, транспортно-трасологічну експертизу.

Призначаючи наведене експертне дослідження, суд виходив з того, що усунення розбіжностей показів потерпілого та обвинуваченого є дієвою запорукою проведення об`єктивного судового розгляду, адже відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд також виходив з того, що для перевірки показань учасників процесу необхідні спеціальні знання, адже такі покази необхідно перевірити на предмет їх спроможності з технічної точки зору. Співставлення показів учасників процесу з висновком експерта, який має спеціальні знання, може забезпечити повноту та об`єктивність судового розгляду.

Також, прокурор вказує на те, що судом в основу виправдувального вироку покладено висновок за результатами проведення комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 16.09.2024 року № 5409-Е, згідно якого експертами хоч і не видалось можливим відповісти на поставлені судом запитання, проте наведені в дослідницькій частині висновку оціночні судження експертів взяті до уваги судом. Експертне дослідження проводилось через 4 роки після події, а оглянуті автомобіль марки «RANGE ROVER», р.н. НОМЕР_1 та велосипед марки Pride після події 02.09.2020 року уже були відновлені.

Відповідно до положень ст.ст. 101, 102 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

У висновку експерта повинно бути зазначено, зокрема, докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка.

Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 завтерджено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково- методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Згідно з п. 4.12 Інструкції висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки).

Пунктом 4.13 Інструкції визначено, що у дослідницькій частині висновку експерта описуються процес дослідження та його результати, а також дається обґрунтування висновків з поставлених питань.

Дослідницька частина повинна включати: відомості про стан об`єктів дослідження, застосовані методи (методики) дослідження, умови їх застосовування; посилання на ілюстрації, додатки та необхідні роз`яснення до них; експертну оцінку результатів дослідження.

Таким чином, дослідницька частина висновку експерта містить експертну оцінку результатів проведеного експертом дослідження, а не оціночне судження останнього.

Водночас слід відзначити, що, норми кримінального процесуального законодавства не заборонять суду враховувати експертну оцінку результатів дослідження навіть за умови того, що експерту не вдалось відповісти на поставлене судом запитання.

Безпідставними є і доводи прокурора про те, що проведення експертного дослідження через 4 роки після події, яка мала місце 02.09.2020 року, оскільки з висновку експерта вбачається, що експертом в ході дослідження було не тільки обстежено наведені транспортні засоби, але й досліджено: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.09.2020 року (т.2 а.с.43-61); фотознімки з місця події, які розміщені у фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП від 02.09.2020 року (т.2 а.с.63-69); протокол слідчого експерименту від 11.11.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_10 встановлено таке (т.2 а.с. 157-161); протокол огляду від 15.09.2020 року автомобіля Range Rover р.н. НОМЕР_1 чорного кольору (т.2 а.с.89- 101); протокол огляду речового доказу від 16.09.2020 року велосипеда моделі - bicycle PRIDE MARVEL 2.0 (т.2 a.c.129-144); Акт технічного стану транспортних засобів від 16.11.2020 року (т.2 а.с.216); відеозаписи з стаціонарних камер спостереження м. Львова (т.3 а.с.13).

Щодо клопотання прокурора про дослідження доказів в порядку ч.3 ст. 404 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Положення ч. 3 ст. 404 КПК зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода прокурора із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК. Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження). Разом з тим, колегія суддів не знаходить підстав для повторного дослідження доказів, перелічених в клопотанні поданого прокурором, у цьому кримінальному провадженні, а саме про дослідження оптичних носіїв інформації відеозаписів з стаціонарної камери спостереження м. Львова, зокрема, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Бібліотечна, 2 (папка Інститут досліджень бібліотечних мистецьких ресурсів). При цьому, судове слідство у суді апеляційної інстанції в даному випадку не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції, що буде порушенням закріплених ст.ст. 7, 22, 26 КПК України засадам кримінального провадження, за відсутності передбачених процесуальним законом підстав, підтримуючи клопотання прокурор жодних підстав, передбачених ч.3 ст. 404 КПК України не навів.

Водночас з цього питання, відповідно до ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів, зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, зокрема викладеної у рішенні у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року, згідно якої повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Будь-яких порушень з боку суду першої інстанції у дослідженні вказаних прокурором доказів чи неповноти у цьому питанні не встановлено, а тому виключних підстав для повторного дослідження не вбачається, оскільки в протилежному випадку будуть порушені закріплені ст.ст. 7, 9, 10, 22, 26 КПК України принципи щодо законності, рівності перед законом і судом, змагальності сторін та диспозитивності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на необхідність дотримуватися принципу юридичної визначеності, який є одним із фундаментальних аспектів верховенства права і передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою касацію, а сама можливість існування двох думок на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть бути лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України»).

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було створено необхідні умови для реалізації сторонами принципів змагальності й диспозитивності, закріплених у статтях 22 та 26 КПК. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні й доведеності їх переконливості перед судом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4