Справа № 522/1100/15-к
Провадження 1-кп/522/1346/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Місто Одеса, Україна

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні №0009523 від 23.10.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рубіжне, Луганської області, громадянина України, українця, має вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника- ОСОБА_6

обвинуваченого- ОСОБА_4

інші учасники кримінального провадження:

представник потерпілого адвокат ОСОБА_7

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.

23.10.2014, приблизно о 01 годині, ОСОБА_4 з метою вживання алкогольних напоїв та наркотичних засобів, разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 , прибули до свого знайомого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 . В квартирі АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 , господарем квартири ОСОБА_9 , та його знайомими стали вживати алкогольні напої та наркотичні засоби.

Після розлиття спиртних напоїв і вживання речовини ЛСД, ОСОБА_8 через деякий час втратив орієнтацію в собі і навколишньому просторі, став кричати, хаотично пересуватися по квартирі, неодноразово падаючи, як самостійно, так і спільно з ким-небудь з оточуючих в результаті їх спроб зупинити і заспокоїти його. Маючи намір заспокоїти ОСОБА_8 , ОСОБА_4 почав розмовляти з ним, але ОСОБА_8 не реагував. Стан, в якому знаходився ОСОБА_4 обумовив прояв у його поведінці агресії, у зв`язку із чим у нього виник злочинний намір, направлений на заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

Приступивши до безпосередньої реалізації свого злочинного наміру, направленого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , знаходячись в коридорі квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 неодноразово застосував до ОСОБА_8 борцівські прийоми, у вигляді кидків через себе, кидав його на підлогу квартири, устелену кахельною плиткою, в результаті яких ОСОБА_8 ударявся головою об підлогу, а також ОСОБА_4 наніс йому численні безладні удари руками в голову. Після цього ОСОБА_8 , через деякий час, знепритомнів, у зв`язку з чим була викликана швидка допомога, та останній доставлений до МКЛ №1 м.Одеси, де ІНФОРМАЦІЯ_2 в о 8 годині 30 хвилин помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №495-3499/2014 від 21.11.2014 року, смерть ОСОБА_8 знаходиться у прямому причинному зв`язку із наявною в нього закритою внутрішньочерепною травмою у вигляді саден і синців голови, крововиливів в м`яких тканинах голови. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 явився набряк головного мозку.

Ушкодження у вигляді саден і синців голови, крововиливів в м`яких тканинах голови, вогнищевих крововиливів під м`якою оболонкою головного мозку складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс закритої внутрішньочерепної травми і оцінюватися окремо не можуть, таким чином за критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2.1.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Ушкодження у вигляді саден шиї, синців верхніх кінцівок, саден і синців нижніх кінцівок, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Стороною обвинувачення вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.121 ККУ за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого.

Позиція сторони захисту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, та надав показання, що 22.10.2014 року він разом зі своїм близьким другом ОСОБА_10 , з яким знайомий з дитинства та якого вважав за брата, у вечірній час поїхали до знайомих останнього. Спочатку поїхали адресою: АДРЕСА_5 та через деякий час приїхали за адресою: АДРЕСА_6 до ОСОБА_11 . В квартирі на 22 поверсі крім нього, перебували власник квартири ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . До вказаної зустрічі з жодною з осіб які перебували у вказаній квартирі, крім ОСОБА_17 він ні з ким не був знайомий. Усі почали спілкуватися між собою, вживали спиртні напої. Через деякий час йому запропонували вжити ЛСД, на що він погодився. Після чого, вся компанія продовжила спілкуватися, грали у комп`ютерні ігри на приставці. В якийсь момент до вказаної квартири прийшов ОСОБА_18 .. Через деякий час ОСОБА_13 став себе неадекватно поводити, перестав впізнавати усіх, бив себе по колінах, говорив дивні речі, почав пересуватися по квартирі дуже швидко, не помічаючи речей та предметів, вдарявся у різні предмети, меблі та двері, відкоси, тощо, неодноразово падав з висоти власного зросту. Вони усі почали хвилюватися за ОСОБА_17 , більше всіх безумовно хвилювався він, оскільки ОСОБА_13 був для нього близькою людиною. Він, ОСОБА_12 та ОСОБА_19 почали перешкоджати ОСОБА_20 , в тому щоб він на вдарявся о предмети, тобто загороджували собою двері, відкоси, тощо. ОСОБА_13 не звертав на них уваги та робив те, що вважав за потрібне. Складалось враження, що він не бачить нічого навколо себе. В якийсь момент він вийшов на кухню де перебували ОСОБА_15 , ОСОБА_21 цей момент ОСОБА_19 та ОСОБА_12 повели ОСОБА_17 у ванну кімнату де знаходились певний час. Через деякий час коли він повернувся до кімнати, ОСОБА_13 лежав на полу. Хтось з присутніх сказав, що у ОСОБА_13 може запасти язик, тому він намагався витягти язик ОСОБА_13 , однак останній стис щелепи та прокусив йому палець. Весь цей час він перебував у стані нервового та емоційного збудження, хвилювався за здоров`я та життя друга ОСОБА_22 . Згодом усі зрозуміли що самотужки не впораються та ОСОБА_13 стає гірше. Він вимагав щоб викликали швидку, однак його ніби не чули. До приїзду швидкої допомоги квартиру покинув ОСОБА_23 подальшому, приїхала карета швидкої допомоги, ОСОБА_13 почали надавати допомогу, а потім забрали до лікарні. Згодом приїхала ще одна карета швидкої допомоги та забрала його. Через деякий час його забрали до відділення поліції де примусили написати відповідні пояснення. Жодної агресії направленої на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_20 , ніхто з присутніх не проявляв, навпаки усі намагалися йому допомоги. Жодними борцовськими прийомами він не володіє та, відповідно, до ОСОБА_17 не застосовував, ні кидків, ні ударів ОСОБА_20 не завдавав.

Відповідно до положень ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. (ч.1-2 ст.22 КПК України).

У кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження (ст. 91 КПК України).

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Обов`язок доказування обставин, наведених вище, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ст.92 КПК України).

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише передбачених цією статтею (ч.1 ст.337 КПК України).

На підтвердження висунутого обвинувачення сторона обвинувачення надала три групи доказів:

-показаннями свідків, допитаних в порядку ст.225 КПК України, а саме:

ОСОБА_24 , ОСОБА_9 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ;

-письмові докази;

-речові докази.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_26 , допитаної в порядку ст.225 КПК України, у день події, приблизно, о 23 23:30 год. вона, ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 приїхали за адресою: АДРЕСА_6 , в гості до останнього. У квартирі усі займалися різними справами, спілкувалися, пили пиво, грали у карти, грали у ігри на приставці. ОСОБА_13 запропонував вжити «марки», після чого кожен із присутніх, крім ОСОБА_29 , відрізав собі по шматочку. Хто в якій кількості вжив, їй не відомо. Через деякий час до квартири прийшов знайомий ОСОБА_30 , ОСОБА_18 . Приблизно через хв.30-40 після вживання «марок» ОСОБА_13 почав поводити себе неадекватно (ходив по кімнатам та тягнув себе за волосся, сильно бив себе кулаками по ногах, відмахувався від усіх, сильно пітнів). ОСОБА_12 , ОСОБА_19 та ОСОБА_28 намагалися заспокоїти ОСОБА_22 . Як саме вони заспокоювали ОСОБА_17 їй не відомо, оскільки вона дуже злякалася того, що відбувається з ОСОБА_10 та намагалася не перебувати з останнім у одному приміщенні, переважно вона знаходилася на кухні з ОСОБА_31 та ОСОБА_32 . Між тим, вона чула звук падіння з кімнати в якій знаходилася приставка, однак що або хто впав вона не знає. Згодом вона бачила, що у вказаній кімнаті був пошкоджений диван, зірвана штора та валялася приставка. В якийсь момент ОСОБА_28 також став себе неадекватно поводити весь час говорив, що його друг вмирає, «братуха как же так» та інше. Хтось з присутніх запропонував подивитися в Інтернеті, яким чином можна заспокоїти людину у вказаній ситуації. Після чого, ОСОБА_14 прочитав, що допомагає заспокійливе та поїхав до аптеки. Згодом, ОСОБА_13 стало гірше і, приблизно, о 2 годині ночі ОСОБА_12 викликав швидку допомогу, потім швидку допомогу викликав ОСОБА_14 та ОСОБА_33 . Перед приїздом швидкої допомоги ОСОБА_19 пішов з квартири. Будь-яких сварок вона не чула. Вона пам`ятає, що у коридорі, кухні та ванній кімнаті на підлозі знаходиться кахель, у кімнатах паркет. Вона не бачила щоб ОСОБА_28 застосовував до ОСОБА_17 борцовські прийоми, кидав його об кахельну плитку. Сварку чи бійку вона також не бачила. На скільки їй відомо від слідчого, ОСОБА_13 помер від крововиливу в мозок, від удару або від падіння.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_15 допитаної в порядку ст.225 КПК України, у вечері на передодні події вона, ОСОБА_34 , ОСОБА_14 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 приїхали за адресою: АДРЕСА_6 , в гості до останнього. У квартирі усі займалися різними справами. ОСОБА_13 запропонував вжити «марки», після чого кожен із присутніх, крім ОСОБА_35 , відрізав собі по шматочку. Вона бачила, що ОСОБА_13 вжив більше чим всі, ОСОБА_28 - не більше ніж вона. Через деякий час до квартири прийшов знайомий ОСОБА_30 , ОСОБА_18 . Приблизно через хвилин 40 після вживання «марок» ОСОБА_13 почав параноїти, носитися по квартирі. ОСОБА_36 та ОСОБА_12 намагалися його заспокоїти, однак ОСОБА_13 не реагував. ОСОБА_37 говорив, що з другом щось не так, його необхідно заспокоїти. ОСОБА_13 поводив себе як на боксерському ринзі, кидався на усіх ніби нікого не бачив. Вона та ОСОБА_38 злякалися та майже постійно знаходилися поряд. Декілька разів, на нетривалий час до них приходив ОСОБА_39 . Вона чула та бачила, як ОСОБА_13 самостійно падав, їй віддомо, що ОСОБА_13 падав на приставку. У квартирі ніхто ні з ким не сварився. ОСОБА_19 та ОСОБА_12 відводили ОСОБА_17 у ванну кімнату. ОСОБА_19 допомагав ОСОБА_40 тримати ОСОБА_22 . Згодом, ОСОБА_28 також почав поводити себе неадекватно, перебував у емоційному потрясінні та шоці у зв`язку з тим, що відбувається з ОСОБА_41 . Вже після виклику швидкої допомоги ОСОБА_28 кричав, що його друг вмирає та запитував, чому ми нічого не робимо. Також в якийсь момент, ОСОБА_14 пішов до аптеки для того щоб придбати для ОСОБА_17 ліки. Коли ОСОБА_13 почав втрачати свідомість говорив усілякі дурниці (усі умруть, я не хочу вмирати та інше). через незначний проміжок часу ОСОБА_13 втратив свідомість, ОСОБА_28 намагався привести ОСОБА_17 до тями. Швидку допомогу викликали до втрати ОСОБА_10 свідомості. Через деякий час викликали швидку допомогу ще один раз, після чого через хвилин 10 з`явилися лікарі. До приїзду швидкої допомоги з квартири пішов ОСОБА_18 . Вона не бачила щоб ОСОБА_28 застосовував до ОСОБА_17 борцовські прийоми, кидав його на кахельну плитку. Сварку чи бійку вона також не бачила.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_25 допитаного в порядку ст.225 КПК України, - у вечері 22.10.2014 року, приблизно о 23 год. він, ОСОБА_15 , ОСОБА_34 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 приїхали за адресою: АДРЕСА_6 , в гості до останнього. До цього моменту з ОСОБА_42 та ОСОБА_10 він знайомий не був. По приходу до квартири почали спілкуватися та готувати чай на кухні, він почав пити пиво. ОСОБА_13 дістав прозорий пакетик з ЛСД, після чого усі присутні, крім нього, спожили наркотичний засіб. ОСОБА_41 , спожив більше усіх. Потім, усі пішли грати в карти. Приблизно через хв.30-40 наркотичний засіб почав діяти та усі присутні зайнялись різними справами, хтось пішов у кімнату слухати музику, хтось пішов грати у ігри на приставці, він залишився на кухні допити пиво, оскільки зі стаканом ОСОБА_43 заборонив заходити у кімнату. Після чого, він, разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_44 та ОСОБА_45 почали по черзі грати у ігри приставці. ОСОБА_28 та ОСОБА_13 слухали музику, в іншій кімнаті. Через хв.30 він знову пішов на кухню. Дівчата пішли у кімнату до ОСОБА_17 та ОСОБА_46 . Приблизно через годину з моменту вживання наркотичних засобів ОСОБА_13 почав поводити себе неадекватно. Останній почав ходити по кімнатах, сильно пітнів. Ще через хвилин 5 поведінка ОСОБА_17 почала змінюватися, останній тягнув себе за волосся, бив по ногах та кричав, був наляканий. Значно гірше ОСОБА_20 стало у кімнаті де знаходилась приставка. Знаходячись на кухні він почув, що у сусідній кімнаті щось відбувається, пішов подивитися. Разом з ОСОБА_10 у даній кімнаті перебували ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_39 . Згодом, у вказаній кімнаті він побачив зламаний диван, зірвану штору та перевернуту приставку. В якийсь момент він доторкнувся до ОСОБА_17 та останній злякавшись кинувся на нього, однак не вдарив. Він бачив як ОСОБА_12 та ОСОБА_28 тримали ОСОБА_17 за руки, стримуючи останнього та намагаючись заспокоїти, ОСОБА_13 намагався вирватися. Оскільки ОСОБА_13 для нього був незнайомою людиною та він не міг передбачити, як останній буде себе поводитися під дією наркотичних засобів, він переважну більшість часу знаходився разом з дівчатами спочатку на кухні, потім вони перейшли до кімнати. В якийсь момент ОСОБА_19 , наскільки він зрозумів, який знає, що це за наркотик та як він діє на людину, закрився у кімнаті з ОСОБА_10 та приблизно через хв. 5 вийшов. Згодом стало зрозуміло, що ситуація виходить з під контролю, ОСОБА_13 ставало все гірше. Він почав шукати в мережі Інтернет поради щодо заспокоєння людини, яка перебуває в стані наркотичного сп`яніння. Знайшов рекомендацію щодо прийняття заспокійливих та поїхав до аптеки. Коли він повернувся, приблизно через хв.20-30 з аптеки, то ОСОБА_13 вже перебував у іншій кімнаті де комп`ютер. Обстановка у квартирі змінилася в гіршу сторону, на полу в коридорі була вода. ОСОБА_28 весь час бігав до ванної та носив воду ОСОБА_20 ОСОБА_28 сказав, що у ОСОБА_17 може запасти язик, та він порекомендував ОСОБА_47 перевернути ОСОБА_17 на бік. ОСОБА_28 знаходився біля лежачого ОСОБА_17 на колінах, намагався витягти останньому язик, в цей час ОСОБА_13 махав руками, кричав. В цілому квартирі була паніка. ОСОБА_43 вибіг в парадну щоб викликати швидку. Через деякий час до квартири прийшли сусіди та поцікавилися чи викликали швидку. Тоді він зрозумів, що швидка допомога викликана не була та о 2 год. ночі сам зателефонував до швидкої. Приблизно через хв.15 повторив дзвінок та вийшов зустріти лікарів. По приходу лікарів, він допоміг вивезти ОСОБА_48 , який у зв`язку з переживаннями за друга перебував у панічному стані, знаходився у сильному емоційному стресі. Тілесні ушкодження у вигляді садна у ОСОБА_17 він бачив вже коли приїхала швидка допомога. Він не бачив щоб ОСОБА_28 застосовував до ОСОБА_17 борцовські прийоми, кидав його на кахельну плитку, наносив удари. Вважає, що ОСОБА_20 ніхто не спричиняв тілесних ушкоджень. ОСОБА_13 знаходився у такому стані, що міг сам собі завдати ушкодження, вдарившись об предмети.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_9 , допитаного в порядку ст.225 КПК України, у день події приблизно 18 годині він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_10 та його знайомим ОСОБА_49 . До цього часу, з ОСОБА_42 він знайомий не був. У подальшому, він запросив їх до себе у гості. По дорозі вони заїхали до ОСОБА_29 , ОСОБА_15 та ОСОБА_50 , яких він також запросив до себе. Приблизно о 23 год. 30 хв. він, ОСОБА_13 , ОСОБА_28 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 та ОСОБА_15 зустрілися за адресою його проживання та піднялися до квартири. Розмістилися на кухні, він пішов переодягатися та включив музику. Повернувшись побачив, що усі присутні, крім ОСОБА_51 , вживають «марки», він також вжив шматочок. Найбільше ЛСД вжив ОСОБА_13 , наскільки він зрозумів ОСОБА_13 вжив цілу марку. Приблизно о 24 годині до нього у гості прийшов ОСОБА_19 , який також був знайомий з ОСОБА_10 , оскільки вони разом навчалися. Приблизно через хв. 40-50 ОСОБА_13 перестав впізнавати усіх, був наляканий, забивався у кут в коридорі. Він, ОСОБА_28 та ОСОБА_19 почали словесно заспокоювати ОСОБА_17 , однак останній не реагував. Потім у ОСОБА_17 почалася паніка, він почав бігати по квартирі, усіх боявся, махав руками. Тоді він, ОСОБА_28 та ОСОБА_19 почали тримати ОСОБА_17 , щоб той не завдав собі шкоди (тілесних ушкоджень, не вистрибнув з вікна) та не пошкодив меблі. Він разом з ОСОБА_52 намагалися відтягти ОСОБА_17 у ванну кімнату, в цей момент він задів плечем домофон. У ванній кімнаті він та ОСОБА_19 поливали ОСОБА_17 водою з душа, однак вказані дії не допомогли. Після чого, вони його відтягли у коридор, оскільки там було більше місця. Вони почергово знаходились з ОСОБА_10 не залишаючи його одного, він майже постійно знаходився поруч з ОСОБА_53 . Оскільки ОСОБА_13 мав крепку статуру, одному з ним справитися було не можливо. Він зрозумів, що необхідно викликати швидку допомогу коли у ОСОБА_13 обличчя пішло плямами. Викликали швидку допомогу з різних номерів. Підчас стримування ОСОБА_17 у кімнаті де знаходилася ігрова приставка, вони зламали диван та стягнути штори. Також ОСОБА_14 з метою придбання для ОСОБА_17 заспокійливих ліків їздив до аптеки, однак у зв`язку з погіршенням стану здоров`я останнього, йому так і не вдалось надали вказані ліки. ОСОБА_13 сам падав на землю. Ніхто з присутніх не наносив ОСОБА_20 ударів. ОСОБА_13 наніс один хаотичний удар ОСОБА_54 за 20 до приїзду швидкої допомоги ОСОБА_19 залишив квартиру.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_27 , допитаного в порядку ст.225 КПК України, у день події приблизно о 24 годині він прийшов у гості до свого знайомого ОСОБА_55 . Там, крім ОСОБА_30 знаходилися компанія незнайомих людей та його знайомий ОСОБА_56 він помітив, що компанія поводить себе дивно, у них були розширені зіниці та вони ніби побоювалися його. У подальшому, йому повідомили, що усі присутні, крім ОСОБА_29 вжили психотропні речовини. Приблизно хвилин через 20 ОСОБА_13 почав поводити себе неадекватно та був схожий на «демона». З часом ОСОБА_20 стало гірше, останній нікого не впізнавав, розганявся та бігав по квартирі, падав та піднімався і знову бігав, знову падав та піднімався. Бився об дверні прийоми, об стіни. Усі намагалися його заспокоїти. У ОСОБА_17 була якась неймовірна сила, він постійно виривався. Він вважає, що ОСОБА_48 несправедливо обвинувачують у злочині, оскільки ОСОБА_28 більше за усіх намагався допомогти ОСОБА_13 та спасти свого друга. ОСОБА_20 удари ніхто не завдавав. ОСОБА_13 неодноразово падав з висоти власного зросту. Винним вважає самого ОСОБА_22 .

Окрім вказаних показань свідків, в обґрунтування винуватості

ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, стороною обвинувачення суду були надані наступні письмові докази, процесуальні та інші документи, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме:

Том1

- витяг з ЄРДР від 23.10.2014 року, відповідно до якого за заявою ОСОБА_57 , ЖЕО 45881 внесені відомості до ЄРДР з правовою кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України (а.1 т.1);

- доручення про проведення досудового розслідування за заявою (повідомленням) 103 про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України від 23.10.2014 року (а.2 т.1);

- повідомлення про початок досудового розслідування за заявою (повідомленням) 103 про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України від 23.10.2024 року (а.3 т.1);

- витяг з ЄРДР від 25.10.2014 року, відповідно до якого за заявою ОСОБА_57 , надійшло повідомлення 103, про те, що з квартири АДРЕСА_7 , доставлено ОСОБА_8 з діагнозам: важка ЧМТ, забій головного мозку важкого ступеня, внутрішньочерепний крововилив, отруєння невідомою речовиною. 23.10.2014 року о 8:30 годину констатована біологічна смерть ОСОБА_58 . За даним фактом, змінено правову кваліфікацію на ч.2 ст.121 КК України (а.5 т.1);

- доручення про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 23.10.2014 року (а.6 т.1);

- повідомлення про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0009523 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України від 23.10.2024 року (а.7 т.1);

- витяг з ЄРДР від 29.10.2014 року, який містить зміст аналогічний попередньому (а.5 т.1), із зазначення щодо повідомлення про підозру ОСОБА_4 (а.8 т.1);

- доручення про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0009523 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України від 29.10.2014 року (а.9 т.1);

- повідомлення про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0009523 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України від 29.10.2014 року (а.10 т.1);

- постанова про призначення групи прокурорів від 24.10.2014 року (а.11 т.1);

- постанова про призначення групи слідчих від 24.10.2014 року (а.12 т.1);

- повідомлення 102, зареєстроване в ЖЄО за №45881 від 23.10.2014 року, та витяг ЖЄО за №45881 від 23.10.2014 року, відповідно до яких 23.10.2014 року о 01 год. 52 хв., надійшла заява ОСОБА_57 , про крики з невідомої квартири за адресою: АДРЕСА_6 . (а.13, 15 т.1);

- повідомлення 102, зареєстроване в ЖЄО за №46697 від 28.10.2014 року, відповідно до якого з СІЗО надійшла заява затриманого Тимчука (а.14 т.1);

- витяг з ЖЄО за №45881 від 23.10.2014 року, відповідно до якого 23.10.2014 року о 03 год. 30 хв., надійшло повідомлення: Середньофонтанська 19А лікар про те, що невідомий 25 років, Денис. Діагноз: ЗЧМТ, гематома паро орбітальної області, отруєння невідомою речовиною, коми 2-3 ступеню (а.16 т.1)

- повідомлення 103 о 05:05 год. за тією ж адресою повідомлення лікаря щодо нерозбірливо вказане прізвище, ОСОБА_59 , 23 роки, діагноз: наркотичне сп`яніння (а.17 т.1);

- медична документація на ОСОБА_4 : кардіограма, супровідний листок №238 та талон до супровідного листка №238, відповідно до яких 23.10.2014 року о 04 год. 20 хв. ОСОБА_4 доставлено до відділення реанімації МКЛ-9, з попереднім діагнозам предположительно наркотичне сп`яніння. О 05 год. Черговим лікарем поставлено діагноз: психічний та поведінковий розлад внаслідок споживання галюциногену (ЛСД), нерозбірливо, гематома в лівій параорбітальній області; наркотичне сп?яніння; закрита черепно-мозкова травма; садна м?яких тканин обличчя зліва; (а.18-20 т.1);

- довідка МКЛ №1 від 23.10.2014 року, про те, що невідомий Денис доставлений з АДРЕСА_3 , знаходиться у відділенні анестезіології з діагнозом: тяжка черепно-мозкова травма, забій головного мозку, тяжкий ступінь отруєння невідомим ядом, стан хворого критично тяжкий, до продуктивного контакту недоступний (а.22 т.1);

- лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_8 №3499, видане лікарем судово-медичної експертизи ОСОБА_60 , від 28.10.2014 року, відповідно до якого 23.10.2014 року в умовах стаціонару МКЛ №1, в результаті ушкодження унаслідок контакту з тупим предметом, намір невизначений - наступила смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.22-23 т.1);

- медична документація на Невідомого ОСОБА_61 : медична карта стаціонарного хворого «невідомого ОСОБА_61 » №14684 від 23.10.2014 року (а.23-24 т.1); супровідний листок, талон до супровідного листка хворого «невідомого ОСОБА_61 » від 23.10.2014 року (а.23-24 т.1); довідка про знаходження «невідомого ОСОБА_61 » на стаціонарному лікуванні із діагнозом: черепно-мозкова травма від 23.10.2014 року (а.25 т.1); посмертний епікриз ОСОБА_8 від 23.10.2014 року, відповідно до якого: невідомий ОСОБА_62 , 20-25 років, був доставлений з адреси: АДРЕСА_3 , з діагнозом тяжка ЧМТ, забій головного мозку тяжкий ст.САК, внутрішньочерепний крововилив, нерозбірливо, о 04:35 год. до 05:05 год. проведено операцію, о 08:30 год. констатовано біологічну смерть(а.26 т.1);

- пояснення, надані оперуповноваженому СУР Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_63 , ОСОБА_4 від 23.10.2014 року (а.27-28 т.1);

- зобов?язання ОСОБА_4 з?явитися до відділення міліції за першою вимогою (а. 29 т.1);

- заява про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_64 від 28.10.2014 (а.30 т.1);

- пам`ятка про процесуальні права та обов`язки видана ОСОБА_64 від 28.10.2014 (а.31 т.1);

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_64 від 28.10.2014 (а.32-34 т.1);

- копія паспорта ОСОБА_8 (а.35 т.1);

- протокол пред`явлення трупа для впізнання ОСОБА_8 , відповідно до якого ОСОБА_64 заявив, що це труп його сина, ОСОБА_8 , від 28.10.2014 року (а.36-37 т.1);

- розписка медичної сестри МКЛ №1 ОСОБА_65 про передачу особистих речей ОСОБА_8 органу досудового розслідування від жовтня 2014 року, а саме: джинси сірі, батнік сірий, труси, шкарпетки, ремінь чорний (а.38 т.1);

- лист прокурора прокуратури Приморського району м.Одеси, радника юстиції, ОСОБА_66 про дозвіл на видачу трупа ОСОБА_8 . ОСОБА_67 після проведення всіх необхідних судово-медичних досліджень від 28.10.2014 року (а.39 т.1);

- заява ОСОБА_4 про долучення до матеріалів кримінального провадження особистих речей ОСОБА_8 , а саме: куртки синього кольору, ключей від квартири, золотого ланцюжка, презервативів у кількості 2 штуки, портмоне для грошей, мобільного телефона чорного кольору, запальнички чорно-помаранчевого кольору, а також мобільних телефонів, зарядного пристрою до них, коричневого портмоне, що належать ОСОБА_4 (а. 40-41 т.1);

- розписка ОСОБА_68 , дочки власника квартири за адресою: АДРЕСА_8 , від 28.10.2014 року про отримання ключів від квартири та про відсутність претензій до орендаря ОСОБА_8 (а.42 т.1);

- розписка ОСОБА_69 від 28.10.2014 року про отримання речей ОСОБА_4 , а саме: домашнього та верхнього одягу, взуття, нетбука, комплекту проводів, предметів особистої гігієни, документів (два дипломи про закінчення ВНЗ та вкладення до нього, приписне свідоцтво, закордонний паспорт) (а.43 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_24 , з 06:00 год. по 06:30 год. та зобов`язання з`являтися за першою потребою до відділення міліції від 23.10.2014 року, копія паспорта ОСОБА_24 (а.44- 50 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 з 06:40 год. до 07:20 год. та зобов`язання з`являтися за першою потребою до відділення міліції від 23.10.2014 року, копія паспорта ОСОБА_9 (а.51- 57 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_25 06:10 год. до 06:40 год. та зобов`язання з`являтися за першою потребою до відділення міліції від 23.10.2014 року, копія паспорта ОСОБА_25 (а.58- 63 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_26 , з 06:20 год. до 07:10 год. та зобов`язання з`являтися за першою потребою до відділення міліції від 23.10.2014 року, копія паспорта ОСОБА_26 (а.64- 72 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 з 15:58 год. до 16:40 год. та від 23.10.2014 року (а.73- 76 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_26 з 14:05 год. до 14:40 год. від 24.10.2014 року (а.77- 80 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_25 з 12:30 год. до 13:20 год. від 24.10.2014 року (а.81- 85 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_24 від 24.10.2014 року з 12:12 год. до 13:20 год. (а.86-89 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_27 , копія паспорта ОСОБА_27 від 29.10.2014 (а.90-94 т.1);

- протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_27 , від 04.12.2014 року (а.95-98 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_70 від 19.01.2015 року (а.99-103 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_71 від 19.01.2015 року (а.104-108 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_72 від 19.11.2014 року (а.109-113 т.1);

- протокол допиту свідка ОСОБА_73 від 19.01.2015 року (а.114-119 т.1);

- доручення слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_74 начальнику Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області ОСОБА_75 на проведення слідчих-розшукових дій, а саме: ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, встановлення наявності камер відеоспостереження за адресою: м. Одеса вул. Середньофонтанська 19а; проведення інші слідчих-оперативних заходів від 29.10.2014 року (а.120 т.1);

- рапорт оперуповноваженого СУР Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про виконання окремого доручення, відповідно до якого, за адресою м. Одеса, вул. Середньофонтанська 19а, відсутні камери відеоспостереження (а.121 т.1);

- пам`ятка про процесуальні права та обов`язки свідка від листопада 2014 року (а.122-123 т.1);

- пам`ятка про процесуальні права та обов`язки ОСОБА_4 від 25.11.2024 року (а.124-127 т.1);

- протокол одночасного допиту свідка ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_4 від 25.11.2014 року (а.128-134 т.1);

- ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 року по справі №522/24581/14-к про задоволення скарги захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого (а.135-136 т.1);

- клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_76 про проведення допиту свідка ОСОБА_9 в порядку ст.225 КПК України від 09.12.2014 року (а.137-138 т.1);

- ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2014 року по справі 1-кс/522/17287/14 про задоволення клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_76 про проведення допиту свідка ОСОБА_9 в порядку ст.225 КПК України (а.139 т.1);

- журнал судового засідання Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2014 року по справі №522/23808/14-к та диск «Допит ОСОБА_9 судове засідання 140-143 т.1);

- клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_76 про проведення допиту свідка ОСОБА_27 в порядку ст.225 КПК України від 09.12.2014 року (а.144-145 т.1);

- ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2014 року по справі №522/23808/14-к про задоволення клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_76 про проведення допиту свідка ОСОБА_27 в порядку ст.225 КПК України (а.146 т.1);

- журнал судового засідання Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2014 року по справі №522/23808/14-к та диск «Допит ОСОБА_27 судове засідання від 15.12.2014 року»(а.147-149 т.1);

- клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_74 про проведення допиту свідка ОСОБА_25 в порядку ст.225 КПК України від 29.10.2014 року (а.150-151 т.1);

- ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2014 року по справі №522/20510/14-к про задоволення клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_74 про проведення допиту свідка ОСОБА_25 в порядку ст.225 КПК України (а.152 т.1);

- журнал судового засідання Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2014 року по справі №522/20510/14-к та диск «Допит ОСОБА_25 , судове засідання від 12.11.2014 року» (а.153-160 т.1);

- клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_74 про проведення допиту свідка ОСОБА_24 в порядку ст.225 КПК України від 29.10.2014 року (а.161-162 т.1);

- клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_74 про проведення допиту свідка ОСОБА_26 в порядку ст.225 КПК України від 29.10.2014 року (а.163-164 т.1).

Том 2

- повідомлення прокурору Приморського району м. Одеси, старшому раднику юстиції ОСОБА_77 про затримання ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України від 24.10.2014 року(а.1 т.2);

- постанова про доручення призначити адвоката, для здійснення захисту за призначенням підозрюваному ОСОБА_4 від 24.10.2014 року (а.2 т.2);

- повноваження захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_78 від 24.10.2014 року (а.3-4 т.2);

- доручення Одеському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для здійснення захисту за призначенням підозрюваного ОСОБА_4 від 24.10.2014 року №015-0005295 (а.5 т.2);

- повідомлення про підозру від 24.10.2014 року ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (а.6-7 т.2);

- пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного від 24.10.2014 року (а.8-10 т.2);

- протокол роз`яснення мови, якою здійснюється кримінальне провадження, підозрюваному ОСОБА_4 від 25.10.2014 року (а.11-12 т.2);

- протокол роз`яснення права на захист підозрюваному ОСОБА_4 від 25.10.2014 року (а.13 т.2);

- протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 25.10.2014 року (а.14-21 т.2);

- дактилоскопічні картки підозрюваного ОСОБА_4 від 24.10.2014 року (а.22-23 т.2);

- ксерокопія посвідчення водія ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 (а.24 т.2);

- клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 27.10.2014 року щодо підозрюваного ОСОБА_4 (а.25-26 т.2);

- повноваження захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 від 27.10.2014 року (а.27-29 т.2);

- постанова про залучення захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 від 27.10.2014 року (а.30 т.2);

- ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року по справі №522/20204/14-к про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 (а.31-32 т.2);

- зобов`язання ОСОБА_4 з`являтися до слідчого або прокурора за першим викликом від 31.10.2014 року (а.33 т.2);

- повідомлення про зміну тимчасового місця проживання від 03.11.2014 року підозрюваного ОСОБА_4 (а.34 т.2);

- квитанція про оплату проживання в готелі «Центральна» за листопад-грудень 2014 року від 02.11.2014 року (а.35 т.2);

- повідомлення про обрання міри запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту за місцем тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_9 від 06.11.2014 року (а.36 т.2);

- клопотання захисника підозрюваного про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 21.11.2014 року (а.37 т.2);

- повідомлення про відмову в задоволенні клопотання захисника підозрюваного про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 15.12.2014 року (а.38. т.2);

- клопотання захисника підозрюваного про застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження (аудіо або відео фіксування) від 25.11.2014 року (а.39 т.2);

- скарга захисника підозрюваного на грубе порушення слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_79 норм КПК України від 17.12.2014 року із додатками (а.40-45 т.2);

- постанова про відмову у задоволенні клопотання від 24.12.2014 року захисника підозрюваного про застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження (аудіо або відео фіксування) від 25.11.2014 року (а.46 т.2);

- клопотання прокурору Приморського району м. Одеси, старшому раднику юстиції, ОСОБА_77 про продовження строку досудового розслідування слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_74 , від 20.12.2014 року (а.47-49 т.2);

- постанова прокурора Приморської прокуратури м. Одеси ОСОБА_77 про продовження строку досудового розслідування від 23.12.2014 року (а.50-52 т.2);

- клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_74 про продовження запобіжного заходу домашнього арешту від 20.12.2014 року із розписками про вручення стороні захисту(а.53-57 т.2);

- ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2014 року по справі №522/24900/14-к про задоволення клопотання слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_74 про продовження запобіжного заходу домашнього арешту від 20.12.2014 року (а.58-60 т.2);

- постанови про відібрання зразків крові підозрюваного ОСОБА_4 від 28.11.2014 року (а.61-62 т.2);

- постанова про призначення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 від 23.10.2014 року (а.63-64 т.2);

- повідомлення про призначення експертизи від 29.12.2014 року ОСОБА_64 (а.65 т.2); повідомлення про призначення експертизи від 29.12.2014 року підозрюваному ОСОБА_4 (а.66 т.2); повідомлення про призначення експертизи від 29.12.2014 року захиснику підозрюваного ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_80 (а.67 т.2);

- акт судово-медичного дослідження №3499 від 24.10.2014 року до 21.11.2014 року, супроводжувальний лист до нього, додатки до акту судово-медичної експертизи (а.68-77 т.2);

- акт судово-медичного дослідження обстеження крові трупа 1191/3499 від 24.10.2014 року (а.78 т.2);

- акт судово-медичного дослідження обстеження крові трупа 6120/3499 від 24.10.2014 року (а.79 т.2);

- акт судово-медичного дослідження 2938/3499 від 05.11.2014 року (а.80 т.2);

- супровідний лист до висновку експерта №495-3499/2014 від 27.10.2014 року 21.11.2014 року лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_60 за фактом смерті ОСОБА_8 (а.81 т.2);

- повідомлення про призначення експертизи за постановою слідчого від 28.11.2014 року ОСОБА_64 (а.82 т.2); повідомлення про призначення експертизи за постановою слідчого від 28.11.2014 року підозрюваному ОСОБА_4 (а.83 т.2); повідомлення про призначення експертизи за постановою слідчого від 28.11.2014 року захиснику підозрюваного ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_6 (а.84 т.2);

- супровідний лист до висновку експерта №1038 від 12.12.2014 року (а.85 т.2);

- супровідний лист до постанови про призначення судово-медичної (криміналістичної) експертизи від 04.11.2014 року (а.86 т.2);

- постанова про призначення судово-медичної (криміналістичної) експертизи від 04.11.2014 року (а.87 т.2);

- супровідний лист до висновку експерта №903 судово-медичної експертизи речових доказів від 04.12.2014 року (а.88 т.2);

- повноваження представника свідка ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_81 (а.89-92 т.2);

- постанова про залучення захисника свідка ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_81 від 03.11.2014 року (а.93 т.2);

- повідомлення про призначення експертизи за постановою слідчого від 12.01.2015 року ОСОБА_64 (а.94 т.2); повідомлення про призначення експертизи за постановою слідчого від 12.01.2015 року підозрюваному ОСОБА_4 (а.95 т.2);

повідомлення про призначення експертизи за постановою слідчого від 12.01.2015 року захиснику підозрюваного ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_6 (а.96 т.2);

- супровідний лист до комісійної судово-медичної експертизи №8 за фактом смерті ОСОБА_8 від 19.01.2015 (а.97 т.2);

- повноваження представника потерпілого ОСОБА_64 адвоката ОСОБА_7 від 19.01.2015 (а.98 т.2); ст. 99-100 відсутні;

- постанова про залучення представника ОСОБА_64 - адвоката ОСОБА_7 від 19.01.2015 (а.101 т.2);

- клопотання про закриття кримінального провадження захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 від 17.12.2014 року, з відправкою та описом (а.102-105 т.2);

- супровідний лист та постанова про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 від 17.12.2014 року, від 25.12.2014 року (а.106-108 т.2);

- пам`ятка про процесуальні права та обов`язки ОСОБА_4 від 21.01.2015 року (а.109-112 т.2);

- протокол роз`яснення права на захист ОСОБА_4 від 21.01.2015 року (а.113 т.2);

- протокол роз`яснення мови, якою здійснюється кримінальне провадження ОСОБА_4 від 21.01.2015 року (а.114-115 т.2);

- повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 від 21.01.2015 року (а.116-118 т.2);

- протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 21.01.2015 року (а. 119-122 т.2);

- повідомлення про завершення досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_4 від 21.01.2015 року (а.123 т.2); повідомлення про завершення досудового розслідування захиснику підозрюваного ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_6 від 21.01.2015 року (а.124 т.2); повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів представнику потерпілого ОСОБА_64 адвокату ОСОБА_7 від 21.01.2015 року (а.125 т.2); повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів підозрюваному ОСОБА_4 від 21.01.2015 року (а.126 т.2);

- лист підозрюваному ОСОБА_4 із повідомленням про необхідність надання доступу до речей та документів, які підозрюваний збирається використовувати в якості доказів в суді від 22.01.2015 року (а.127 т.2);

- повідомлення підозрюваного ОСОБА_4 про те, що він не володіє речовими доказами чи матеріалами, які необхідно надавати для ознайомлення стороні обвинувачення від 22.01.2015 року (а.128 т.2);

- протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування представнику потерпілого ОСОБА_64 - адвокату ОСОБА_7 від 22.01.2015 року (а.129-130 т.2);

- протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_4 від 22.01.2015 року та його захиснику адвокату ОСОБА_6 (а.131-132 т.2);

- реєстр матеріалів досудового розслідування (а.133-140 т.2);

- обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 від 22.01.2015 року (а.141-143 т.2);

- розписка про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_4 від 22.01.2015 року (а.144 т.2);

- розписка про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 від 22.01.2015 року (а.145 т.2);

- ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2015 року по справі №522/1100/14-к про повернення обвинувального акту прокурору (а.146-148 т.2);

- супровідний лист до відправлення обвинувального акту прокурором до СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 23.02.2015 року (а.149 т.2);

- доручення про проведення досудового розслідування від 23.02.2015 року начальника СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області до слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_74 (а.150 т.2);

- повідомлення про початок досудового розслідування прокурору Приморського району м. Одеси ОСОБА_77 від 23.02.2015 року (а.151 т.2);

- клопотання ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю від 24.02.2015 року (а.152 т.2);

- постанова про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю від 25.02.2015 року (а.153 т.2);

- повідомлення про долучення заяви № Т-775 від 24.01.2015 року до матеріалів кримінального провадження від 26.02.2015 року (а.154 т.2);

- клопотання підозрюваного ОСОБА_4 про призначення у кримінальному провадженні судової психофізіологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа від 25.02.2015 року (а.155 т.2);

- постанова про відмову у задоволенні клопотання від 25.02.2015 року про призначення у кримінальному провадженні судової психофізіологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа від 25.02.2015 року (а.156 т.2);

- повідомлення про долучення заяви № Т-777 від 24.01.2015 року до матеріалів кримінального провадження від 26.02.2015 року (а.157 т.2);

- клопотання сторони захисту про призначення у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи від 24.02.2015 року (а.158 т.2);

- постанова про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи від 25.02.2015 року (а.159 т.2);

- повідомлення про долучення заяви № Т-776 від 24.01.2015 року до матеріалів кримінального провадження від 26.02.2015 року (а.160 т.2);

- повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів підозрюваному ОСОБА_4 від 25.02.2015 року (а.161 т.2);

- повідомлення про завершення досудового розслідування від 25.02.2015 року підозрюваному ОСОБА_4 (а.162, т.2);

- повідомлення про завершення досудового розслідування від 25.02.2015 року захиснику підозрюваного адвокату ОСОБА_6 (а.163, т.2);

- лист підозрюваному ОСОБА_4 із повідомленням про необхідність надання доступу до речей та документів, які підозрюваний збирається використовувати в якості доказів в суді від 26.02.2015 року (а.164 т.2);

- повідомлення підозрюваного ОСОБА_4 про те, що він не володіє речовими доказами чи матеріалами, які необхідно надавати для ознайомлення стороні обвинувачення від 26.02.2015 року (а. 165 т.2);

- повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів підозрюваному потерпілому ОСОБА_64 від 23.02.2015 року (а.166 т.2);

- протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.02.2015 року підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику адвокату ОСОБА_6 (а.167-168 т.2);

- обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 від 26.02.2015 року (а.169-171 т.2);

- реєстр матеріалів досудового розслідування (а.172-181 т.2);

- розписка про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_4 від 26.02.2015 року (а.182 т.2);

- розписка про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 від 26.02.2015 року (а.183 т.2).

Під час судового розгляду судом задоволено клопотання сторони захисту про долучення до матеріалів справи копій протоколів слідчих експериментів за участю ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_27 , відкритих стороні захисту в порядку 290 КПК України, та не наданих стороною обвинувачення суду в якості письмових доказів. Вказані протоколи слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_9 також не містять відомостей винуватості ОСОБА_4 у інкримінованому йому кримінальному правопорушення та спростовують фактичні обставини події, викладені стороною обвинувачення в обвинувальному акті, а саме: відсутність у ОСОБА_4 проявів агресії відносно ОСОБА_8 , відсутність злочинного наміру у ОСОБА_4 , направленого на заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень; застосовування ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_8 жодних борцовських прийомів та жодних безладних ударів руками в голову.

Також до матеріалів справи долучено речові докази:

-речі ОСОБА_8 : джинси синього кольору, батнік сірого кольору, труси, шкарпетки у розмірі 2-х штук, ремень чорного кольору;

-4 ватних тампона зі змивами з місця події.

Аналіз доказів та синовки суду.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Критерії визначення належності, допустимості та достовірності доказів встановлені у статтях 85-89 КПК України. У судовому рішенні має бути чітко зазначено, який саме доказ визнано судом неналежним, недопустимим чи недостовірним, а також наведено відповідні мотиви на підтвердження цього.

Процес оцінки доказів передбачає: необхідність формування внутрішнього переконання; всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності; необхідність керуватися законом при прийняті рішення. Ніякі докази не мають для суб`єкта оцінки наперед встановленої сили.

Показання свідків сторони обвинувачення, допитаних в порядку ст.225 КПК України, а саме: ОСОБА_24 , ОСОБА_9 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 спростовують обставини викладені в обвинувальному акті, а саме: виникнення у ОСОБА_4 , злочинного наміру, направленого на заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, а також те, що ОСОБА_4 неодноразово застосував до ОСОБА_8 борцовські прийоми, у вигляді кидків через себе, кидав його на підлогу квартири, устелену кахельною плиткою, в результаті яких ОСОБА_8 ударявся головою об підлогу, а також те, що ОСОБА_4 , наніс йому численні безладні удари руками в голову в результаті яких останній отримав тяжкі тілесні ушкодження які потягли його смерть. Водночас вказані показання підтверджують відсутність об`єктивної сторони (не доведення посягання на здоров`я людини та як наслідок спричинення тілесних ушкоджень; а також причинний зв`язком між зазначеним діянням та наслідками) та суб`єктивної сторони (умислу).

Долучені до матеріалів позасудові показання свідків

ОСОБА_24 , ОСОБА_9 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_82 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 та пояснення ОСОБА_4 не є допустимими доказами, оскільки позасудові показання надані слідчому під час досудового розслідування, визнаються недопустимими доказами, що прямо передбачено другим реченням частини 4 статті 95 КПК України. Крім того, принцип безпосередності дослідження доказів закріплений і пунктом «d» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи та висновки експертів (ч.2 ст.84 КПК України).

Разом з тим, надані стороною обвинувачення в якості доказів чотири акти судово-медичних досліджень та додаток до акта судово-медичного дослідження, не є допустимими доказами, оскільки вони не є висновками судових експертів, відповідно до вимог параграфу 5 гл.4 КПК України та можуть бути покладені в обґрунтування причинно-наслідкового зв`язку з наявними травмами та причиною смерті. Медична документація та вказані вище акти судово-медичних досліджень, без відповідних висновків судово-медичних експертиз, не можуть враховуватись судом як належні та допустимі докази. Інші належні та допустимі докази на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку з наявними травмами у ОСОБА_8 та причиною його смерті, стороною обвинувачення суду не надані, незважаючи на надання судом часу стороні обвинувачення на долучення саме вказаних висновків судових експертиз.

Суд звертає увагу, що процесуальні документи не є джерелами доказів, а надані письмові докази у двох томах, ані в сукупності, ані кожен окремо не містять доказів вини ОСОБА_4 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вони не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, а відтак пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не знаходить свого підтвердження.

Згідно з роз`ясненнями, даними у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком (ч.1 ст.62 Конституції України), покладає на суди всю повноту відповідальності за правильне вирішення справи.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.23 своєї постанови «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року, із змінами, вказав судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного, що кореспондується з положеннями ст.62 Конституції України.

За наслідками повного та всебічного судового розгляду у даному кримінальному провадженні аналіз досліджених доказів, на думку суду, дає підстави дійти до переконливого висновку, що жоден з доказів запропонований стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо так і всі в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Під час судового розгляду показаннями свідків сторони обвинувачення, повністю спростовано виклад подій, зазначений в обвинувальному акті. Підчас судового розгляду справи стороною обвинувачення не доведено наявності жодного із елементів об`єктивної та суб`єктивної сторони складу інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Загальними засадами кримінального провадження за змістом ст. 7 КПК України, є, зокрема, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому, як передбачає ч.6 ст.22 цього Кодексу, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з положеннями ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в статті 17 КПК України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені конституційні гарантії поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає, що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Капо проти Бельгії" від 13 січня 2005 року.

Згідно з положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) "поза розумним сумнівом", який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумніву тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі "Козинець проти України", та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, висловлене у постанові від 04.07.2018 року у справі № 688/788/15-к провадження № 51-597км17.

Судовий вирок, який проголошується ім`ям держави, має бути законним, обґрунтованим і справедливим.

У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається звинувачувальний ухил, по суті якого кожен, хто з`явився перед судом, має бути визнаний винуватим.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції при здійснені правосуддя" визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду має бути законним і обґрунтованим тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Згідно ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до положень ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відтак, предмет доказування в конкретному кримінальному провадженні, тобто сукупність передбачених кримінальним процесуальним законом обставин, встановлення яких необхідно для вирішення кримінального провадження, залежить від того, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення обвинувачується особа. Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) Кримінального кодексу, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона зобов`язана доводити перед судом.

Як правило, чим тяжчим є злочин, тим суворіше суд повинен дотримуватись стандарту доведеності вини під час ухвалення вироку.

При цьому відповідно до ч.2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Крім того, відповідно до усталеної судової практики, суд не може вживати активних дій для забезпечення явки свідків обвинувачення, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності і неупередженості суду, відображеної, зокрема, у ч. 6 ст. 22 КПК України (постанова ВС від 29.07.2020 № 740/526/19).

Згідно ч.1 ст. 2 КК України, єдиною підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Так, диспозиція ч.2 ст.121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого.

Судом приймались всі заходи для розгляду кримінального провадження шляхом ретельного допиту обвинуваченого, дослідження допитаних в порядку ст.225 КПК України свідків сторони обвинувачення, дослідження письмових доказів, обсяг яких був визначений стороною обвинувачення в порядку ч.2 ст.22 КПК України, досліджено письмові докази надані стороною захисту протоколи слідчих експериментів, тобто вичерпані всі можливості по збору доказів по справі. Розшук нових доказів після проведення всіх можливих процесуальних дій не входить до компетенції суду.

Аналізуючи встановлені обставини та наведені норми діючого законодавства, суд приходить до беззаперечного висновку, що під час судового розгляду не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , а саме: виникнення у ОСОБА_4 злочинного наміру, направленого на заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, неодноразове застосування ОСОБА_4 до ОСОБА_8 борцовських прийомів, у вигляді кидків через себе, кидання ОСОБА_8 на підлогу квартири, устелену кахельною плиткою, в результаті яких ОСОБА_8 ударявся головою об підлогу, а також нанесення ОСОБА_4 , численних безладних ударів руками в голову ОСОБА_83 . Крім того, за відсутності відповідного висновку судово-медичної експертизи неможливо достовірно встановити які саме тілесні ушкодження були наявні у ОСОБА_8 та яка причина його смерті.

Щодо мотивів ухвалення виправдувального вироку.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Прокурор не може обмежитися формальним наданням доказів, а повинен розкрити їх зміст та переконати суд, що вони доводять певні обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Козинець проти України», заява №75520/01, п.54, від 6 грудня 2007 року із внесеними змінами від 27 лютого 2008 року, рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, п.150, від 21 квітня 2011 року, та рішення у справі «Яременко проти України», заява № 32092/02, п.57, від 12 червня 2008 року).

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 01 квітня 2020 року зазначено, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Кожен факт причетності особи до вчинення злочину та винності має бути підтверджений повнотою зібраних доказів, проте, жодні з наведених показань свідків та доказів, наданих суду стороною обвинувачення не містять достатніх відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Таким чином, оскільки, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тому суд вважає, що судом всім учасникам провадження в даному випадку були створені належні умови щодо справедливого судового розгляду та доведення перед судом своїх правових позицій.

Відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, провівши повно та всебічно судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України не підтверджено в результаті судового розгляду, а обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю того факту, що ОСОБА_28 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення.

Право на застосування інституту давності у кримінальному провадженні судом було розяснено стороні захисту, утім обвинувачений не виявив бажання ним скористатися.

Мотиви ухвалення рішень з інших питань.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.

Підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження не встановлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до приписів ст.100 КПКУ.

Керуючись ст. ст.1-379 КПК України, 1-121 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст.121 КК України, та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПКУ у звязку із недоведенням факту вчинення ним інкримінованого злочину.

Речові докази по справі:

-джинси синього кольору, батнік сірого кольору, труси, шкарпетки у розмірі 2-х штук, ремень чорного кольору -повернути потерпілому ОСОБА_67

-4 ватних тампона зі змивами з місця події- знищити.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_84

26.12.2024