Справа №295/7750/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002707 від 13.06.2020 на підставі обвинувального акту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станишівка, Житомирського району, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, дітей на утриманні немає, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

10.02.2022р. Богунським районним судом м.Житомира за ч.2 ст.185 КК України до арешту строком 3 місяці. 19.03.2023р. відбув арешт повністю;

18.12.2023р. Житомирським районним судом Житомирської області з урахуванням постанови Верховного суду від 07.10.2024р. за ч. 3, 4 статті 185, ч.1 ст.162 КК України, ч.1 ст.70 до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 протягом тривалого часу умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, систематично вчиняє психологічне насильство відносно співмешканки ОСОБА_6 , з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_6 .

Зокрема, 22.11.2019 близько 19 год.20 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем постійного проживання по АДРЕСА_2 , вчинив психологічне насильство відносно співмешканки ОСОБА_6 , що виразилося у словесних образах, висловлюванні нецензурною лайкою щодо потерпілої, завданні морального та психологічного болю, приниженні її честі та гідності.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 18.12.2019р. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, а саме: 25.01.2020 близько 16 год.00 хв., 25.01.2020 близько 18 год 15 хв., 26.01.2020 о 10 год 15 хв., 27.10.2020 о 18 год. 00 хв., 28.01.2020 о 20 год. 00 хв.,, 29.01.2020 о 12 год 48 хв., 30.01.2020 о 14 год. 00 хв., 31.01.2020 о 19 год. 00 хв., 01.02.2020 о 11 год. 10 хв., 02.02.2020 о 14 год. 00 хв., 02.02.2020 о 21 год.00 хв., 03.02.2020 о 13 год. 20 хв., перебував за місцем проживання співмешканки ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис від 25.01.2020. Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 25.02.2020 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 27.03.2020 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також 20.05.2020, близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання співмешканки ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , виражався в бік останньої словами брутальної лайки, погрожував фізичною розправою та намагався спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Систематичні умисні протиправні дії ОСОБА_4 спрямовані на вчинення психологічного насильства, спричинили потерпілій ОСОБА_7 моральні страждання та біль.

Кримінальна відповідальність за вчинене діяння передбачена ст.126-1 КК України, а саме: за умисні дії, які виразилися в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав та відмовився давати будь-які покази у справі, скориставшись правом, передбаченим ст.63 Конституції України.

Однак, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчинені інкримінованого йому правопорушення, суд вважає, що його вина стороною обвинувачення доведена повністю та знайшла своє підтвердження протягом судового розгляду справи, виходячи з наступного.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення підтверджується наступними показами потерпілої та свідків.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що приблизно 3 роки тому вона проживала разом із ОСОБА_4 , з яким перебувала у сімейних стосунках. ОСОБА_4 періодично застосовував щодо неї домашнє насильство, застосовував фізичне насильство, проявляв агресію, ревнощі, інколи перебував у алкогольному сп`янінні. Потерпіла та її син часто викликали поліцію та знімали побої. Обвинувачений після виклику поліції постійно тікав з будинку та їх до себе додому в с.Станишівка. Разом із потерпілою в будинку проживав її повнолітній син ОСОБА_8 . Також вчинення насильства чули її сусіди. Точних дат насильства вона вже не пригадує. Інколи, обвинувачений забирав у неї мобільний телефон та вона не могла викликати працівників поліції та вимушена була терпіти домашнє насильство. Після складання поліцейськими протоколів відносно ОСОБА_4 потерпіла ходила із ним до суду в судові засідання, періодично йшла із обвинуваченим на перемир`я та мирилася, він просив пробачення після того, як становився тверезим. Коли мав роботу, допомагав матеріально. 22.11.2019 року ОСОБА_4 побив потерпілу, після цього її мама викликала поліцію. Потерпіла виганяла ОСОБА_4 із свого помешкання, але він не уходив. В останнє ОСОБА_4 її сильно побив, а вона намагалась відбиватись, сварила його за випивку. Вимушена була звільнитися з роботи, з лікарні, із-за ревнощів ОСОБА_4 , який приходив у лікарню та влаштовував там скандал. Розбив вдома комп`ютер. Постійне домашнє насильство з боку ОСОБА_4 заподіювало їй страждання та погіршувало якість життя. Після затримання ОСОБА_4 їй стало легше.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що у неї є донька ОСОБА_6 , яка приблизно в 2019-2020 роках мала шлюбні стосунки із обвинуваченим ОСОБА_4 та спільно проживала по АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 протягом вказаного періоду постійно вживав алкогольні напої та бив дочку, була вся у синцях; погрожував, що вб`є її, заріже, ображав, влаштовував скандали, вона зверталась до поліції. Також із ними проживав син дочки ОСОБА_8 . Свідок була очевидцем багатьох подій, оскільки проживає поруч та донька їй телефонувала та просила допомогти. Вона приходила і розбороняла їх, і теж отримувала тілесні ушкодження від обвинуваченого. В результаті постійного насилля з боку обвинуваченого психологічний та фізичний стан доньки погіршувався, вона була вся у синцях та побоях. Причиною насилля з боку обвинуваченого був стан його алкогольного сп`яніння та ревнощі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що його матір ОСОБА_6 з жовтня 2019 року почала проживати із співмешканцем ОСОБА_4 , якого вона привела до їх спільного місця проживання в АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 також проживав в даній квартирі та бачив, як ОСОБА_4 постійно влаштовував сварки із матір`ю, погрожував їй, ображав нецензурною лайкою, застосовував до неї психічне та фізичне насильство, виривав вхідні двері, пошкоджував в квартирі майно та особисті речі, часто перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після насилля бачив у матері на обличчі, шиї, ногах та руках численні синці та гематоми. Матір була дуже налякана та сильно змінилася в своїй поведінці. Точної кількості епізодів насилля він вже не пригадує, але однозначно знає, що тільки він особисто був свідком більше 30 разів домашнього насилля та виклику поліції.

Окрім вказаних показів свідків та потерпілої, вина ОСОБА_4 підтверджується наступними письмовими доказами.

Так, згідно з витягом з кримінального провадження №0002707 13.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою потерпілої ОСОБА_6 були внесені відомості із правовою кваліфікацією ст.126-1 КК України про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , умисно систематично вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_6 , останній факт якого відбувся 20.05.2020р. близько 20 год. 30 хв. (а.с.145).

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення у ОСОБА_6 12.06.2020р. було прийнято усну заяву про вчинення відносно неї кримінального правопорушення її співмешканцем ОСОБА_4 , який систематично вчиняє домашнє насильство, останній раз мав місце 20.05.2020р. близько 20год 30 хв. за місцем проживання по АДРЕСА_2 (а.с.148).

Згідно з роздруківкою з електронної бази «Армор» 25.01.2020р. о 18:13 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою АДРЕСА_2 сусід ОСОБА_10 на даний момент б`є свою дружину, вчиняє домашнє та фізичне насильство. (а.с.156).

Також 14.04.2020 року о 16:09 надійшло повідомлення від ОСОБА_8 зі служби 102 про те, що в цю хвилину за адресою АДРЕСА_2 колишній співмешканець матері ОСОБА_10 вчиняє конфлікт та намагається побити мешканців квартири (а.с.156).

Згідно з постановою Богунського районного суду м.Житомира від 18.12.2019р., яка набрала законної сили, ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства, а саме за те, що 22.11.2019р. близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 , вчинив конфлікт із співмешканкою ОСОБА_6 , в ході якого ображав її словами брутальної лайки та намагався спричинити тілесні ушкодження (а.с.165).

Також ще однією постановою Богунського районного суду м.Житомира від 25.02.2020р. справа №295/1635/20 були розглянуті об`єднані адміністративні матеріали та ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення систематичного домашнього насильства та невиконання термінового забороненого припису, а саме за те, що 25.01.2020 о 16 год. ОСОБА_4 перебував за місцем проживання співмешканки ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис від 25.01.2020.

Крім того, 25.01.2020 о 18 год. 15 хв. ОСОБА_4 перебував за місцем проживання співмешканки ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис від 25.01.2020.

Крім того, 26.01.2020 о 10 год. 15 хв. ОСОБА_4 перебував за місцем проживання співмешканки ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис від 25.01.2020.

Крім того, 27.01.2020 о 18 год. ОСОБА_4 перебував за місцем проживання співмешканки ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис від 25.01.2020.

Крім того, 28.01.2020 о 20 год.. ОСОБА_4 перебував за місцем проживання співмешканки ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис від 25.01.2020.

Крім того, 29.01.2020 о 12 год. 48 хв. ОСОБА_4 перебував за місцем проживання співмешканки ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис від 25.01.2020. (а.с.166).

Також ще однією постановою Богунського районного суду м.Житомира від 27.03.2020р. справа №295/1997/20 були розглянуті об`єднані адміністративні матеріали та ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП за невиконання термінового забороненого припису, а саме за те, що 30.01.2020 року близько 14 години 00 хвилин, 31.01.2020 року близько 19 години 00 хвилин, 01.02.2020 року близько 11 години 00 хвилин, 02.02.2020 року близько 21 години 00 хвилин, 02.02.2020 року близько 14 години 30 хвилин, 03.02.2020 року близько 13 години 20 хвилин гр. ОСОБА_4 перебуваючи за місцем проживання своєї співмешканки гр. ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис від 25.01.2020 року (а.с.167).

Згідно з рапортом чергового працівника поліції на лінію 102 надійшло повідомлення 16.05.2020 року о 18:59 від заявника ОСОБА_8 про те, що колишній співмешканець матері - ОСОБА_4 в квартирі по АДРЕСА_2 наніс тілесні ушкодження матері заявник ОСОБА_6 . За результатами опрацювання та виїзду екіпажу поліції на місце події ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_4 , її співмешканець, в стані алкогольного сп`яніння наніс їй тілесні ушкодження та зник у невідомому напрямку (а.с.171).

Згідно з письмовою заявою від 16.05.2020р. ОСОБА_9 звернулась до керівника поліції із вимогою вжити заходів відносно співмешканця її дочки ОСОБА_4 , який в цей день по АДРЕСА_2 приблизно о 18:00 годині погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою, поводив себе неадекватно, перебував у стані алкогольного сп`яніння ( а.с.172).

Згідно з рапортами чергового працівника поліції на лінію 102 20 травня 2020 року о 13:06 та о 20:18 годині надійшли два повідомлення від заявника ОСОБА_8 про те, що колишній співмешканець матері ОСОБА_4 відкрив двері та вкрав його кросівки, також 20:18 годині до них в квартиру по АДРЕСА_2 намагався увірватись чоловік, з яким виникла бійка. В цей день о 21:30 прибувши за адресою виклику було виявлено ОСОБА_11 (а.с. 168, 169).

Згідно з письмовою заявою від 20.05.2020р. потерпіла ОСОБА_6 звернулась до керівника поліції із вимогою вжити заходів відносно її співмешканця ОСОБА_4 , який постійно погрожує їй знищенням майна, ображає та висловлюється нецензурною лайкою, погрожує її синові ОСОБА_8 ( а.с.170).

Отже сукупність досліджених письмових доказів, покази потерпілої, свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 узгоджуються між собою та свідчать, що обвинувачений ОСОБА_4 з жовтня 2019 року перебував у близьких відносинах та проживав разом із ОСОБА_6 в її квартирі АДРЕСА_3 . Починаючи з листопада 2019 року (22.11.2019р., 25, 26,27, 28, 29,30, 31.01.2020р, 01,02,03.02.2020р.) систематично застосовував домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 та порушував терміновий заборонний припис, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності та винесено відповідні постанови суду, які набрали законної сили.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати, як домашнє насильство, оскільки його винуватість підтверджується: показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що обвинувачений, будучи колишнім співмешканцем, систематично вчиняв щодо неї домашнє насильство, яке полягало у вчиненні фізичного та психологічного насильства, що призводило до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості її життя; рапортами зі служби 102 про численні звернення до поліції про вчинення домашнього насильства відносно потерпілої, протоколом прийняття заяви потерпілої про вчинене кримінальне правопорушення від 16 та 20 травня 2020р., поясненнями свідка ОСОБА_8 , який проживав в одній квартирі із потерпілою, яка є його матір`ю, та обвинуваченим, і бачив як ОСОБА_4 постійно влаштовував конфлікти із матір`ю та застосував психологічне насилля, поясненнями свідка ОСОБА_9 , яка також є матір`ю потерпілої, проживає поруч та бачила систематичне фізичне та психологічне насилля з боку ОСОБА_4 по відношенню до потерпілої, постановами суду про визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.1 та ч.2 ст.173-2 КУпАП у зв`язку із вчиненням домашнього насильства.

Кожна з цих подій домашнього насильства не утворює окремого складу кримінального правопорушення, проте є ознакою у вчиненні єдиного продовжуваного злочину, передбаченого ст. 126-1 КК, що свідчить про систематичність таких дій засудженого.

Незважаючи на неодноразове складання адміністративних протоколів та притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та 20.05.2020р. близько 20 год.30 хв. продовжив застосовувати домашнє насилля щодо потерпілої, виражаючись в бік останньої словами брутальної лайки, погрожуючи фізичною розправою та намаганням спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Систематичні протиправні дії ОСОБА_4 призвели до психологічних страждань потерпілої та погіршення якості її життя.

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого 126-1 КК України, суд виходить із того, що статтею 126-1 КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Верховний Суд зазначив, що відповідно до диспозиції ст. 126-1 КК обов`язковою ознакою цього складу злочину є систематичність вчинення насильства, тобто повторюваність його епізодів протягом певного часу. На стороні обвинувачення лежить обов`язок довести цю складову злочину, для чого вона може надати відповідні докази систематичності домашнього насильства, у тому числі, але не виключно, підтвердження притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, будь-які попередні епізоди домашнього насильства входять до предмету доказування обвинувачення за ст. 126-1 КК і докази, що стосуються вчинення цих епізодів, були представлені стороною обвинувачення, досліджені судом та є належними, оскільки стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20).

Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК, підлягає доказуванню в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 84 КПК визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.

Тобто факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства. Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

За таких обставин те, що ОСОБА_4 раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки він продовжував вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли у потерпілої ОСОБА_6 наслідки, визначені ст. 126-1 КК.

Тобто попереднє притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення ним протиправних дій щодо потерпілої ОСОБА_6 і настання для неї негативних наслідків у вигляді психологічних страждань та погіршення якості її життя, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Також у справі встановлено наявність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, а саме: наслідків у вигляді психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК, на чому також раніше наголошував Верховний Суд (справа № 583/3295/19, провадження № 51-6189 км 20).

Відповідно до ст. 94 КПК України, аналізуючи вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, та підтверджують, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом, противоправні дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за статтею 126-1 КК, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Призначаючи міру покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України вчинив нетяжкий злочини, раніше судимий, неодружений, дітей не має, офіційно не працює.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

За таких даних про особу обвинуваченого, з урахуванням відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також з врахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ст.126-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

При цьому вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, буде цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

При призначенні остаточного покарання суд застосовує вимоги ч.4 ст. 70 КК України та принцип сукупності злочинів та часткового складання призначених покарань, оскільки ОСОБА_4 був також засуджений 18.12.2023р. Житомирським районним судом Житомирської області з урахуванням постанови Верховного суду від 07.10.2024р. за ч. 3, 4 статті 185, ч.1 ст.162 КК України, ч.1 ст.70 до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Також, відповідно до ч.4 ст.70 КК України, в строк покарання ОСОБА_4 необхідно зарахувати відбуту частину покарання за попереднім вироком з 29.06.2021 року по 31.07.2021 та з 16.03.2023 року по 16.12.2024р. включно.

Запобіжний захід не застосовувався.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 18.12.2023р., з урахуванням постанови Верховного суду від 07.10.2024р., остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дати винесення вироку тобто з 17 грудня 2024 року.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, ОСОБА_4 у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати покарання відбуте частково за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 18.12.2023р., з урахуванням постанови Верховного суду від 07.10.2024р., в період з 29.06.2021 року по 31.07.2021 та з 16.03.2023 року по 16.12.2024р. включно.

Запобіжний захід не застосовувався.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1