Дата документу 14.01.2025 Справа № 332/5421/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/390/25 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/5421/23Доповідач у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бавськ (Литовська Республіка), проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 17.02.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід. Свої вимоги мотивувала тим, що оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають матеріалам провадження. Зазначає, що ОСОБА_8 перебуває під вартою протягом тривалого часу. Існування передбачених ст.177 КПК ризиків жодними доказами не доведено. Разом з тим, сама по собі лише тяжкість пред`явленого обвинувачення не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Апелянт вказує, що дані про особу ОСОБА_8 є суперечливими, його справжнє прізвище - «Вайпанас».

Крім того, захисник зазначає, що у разі звільнення обвинуваченого з-під варти останній має намір приймати участь у військових діях проти держави-агресора. За вказаних обставин може бути нівельовано ризик впливу на свідків та/або потерпілих.

В апеляційній скарзі обвинувачений, вказуючи на неналежний переклад його прізвища, імені та по батькові, просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; з`ясувавши позицію обвинуваченого та захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Заводського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності, які віднесено до категорії тяжких та особливо тяжких, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, тобто законного та стабільного джерела доходу не має.

ОСОБА_8 неодружений, осіб на утриманні він не має.

Перелічені вище відомості вказують на відсутність стримуючих факторів належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 та свідчать про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків.

Зазначені обставини, на переконання судової колегії, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений за відсутності джерел стабільного доходу та міцних соціальних зв`язків, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Між тим, судова колегія вважає, що сама по собі тяжкість інкримінованих злочинів не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо тривалого тримання під вартою, апеляційний суд зауважує, що вказана обставина не може бути єдиною та безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Аргументи апеляційної скарги захисника про можливе нівелювання ризику впливу ОСОБА_8 на свідків та/або потерпілих судова колегія до уваги не приймає, оскільки заявлений ризик судом першої інстанції встановлено не було

Щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту про суперечливі відомості щодо даних про особу обвинуваченого колегія суддів зауважує наступне.

В рамках даного провадження стороною захисту оскаржується ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а саме ОСОБА_8 . У тексті поданих апеляційних скарг як захисника так і обвинуваченого останній іменується як ОСОБА_8 . Запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався і неодноразово продовжувався строк його дії обвинуваченому саме як до « ОСОБА_8 ». Таким чином, вирішення питання щодо неналежного встановлення особи останнього не є предметом розгляду під час апеляційного оскарження зазначеної ухвали районного суду.

Суд апеляційної інстанції під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційних скаргах мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4