ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/4248/24 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1134/25 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора і обвинуваченого на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.02.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з призначенням покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк покарання ухвалено відраховувати рахувати з 17.02.2025 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України вирішено зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 03.06.2024 року до 17.02.2025 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», застосований стосовно ОСОБА_7 , залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст.100, 126 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 03.06.2024 в період часу з 03:00 години до 04:47 години ОСОБА_7 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю офіційною дружиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зальній кімнаті, де на підґрунті ревнощів у ОСОБА_7 виник умисел спрямований на вбивство ОСОБА_10 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Так, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 , діючи умисно, взяв до рук солом`яний віник, та маючи намір, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що наносить удари у життєво-важливі органи, розуміючи та передбачаючи, що від його дій можуть настати особливо тяжкі наслідки у виді смерті потерпілої, не бажаючи, проте свідомо припускаючи настання зазначених наслідків, став напроти ОСОБА_10 та наніс їй у хаотичному порядку не менш ніж 7 ударів віником в область плеча зліва, лівої бокової поверхні голови у зоні волосяної частини голови та обличчя, лівій руці.

Намагаючись захиститися від ударів, ОСОБА_10 вихопила у ОСОБА_7 віник та вдарила ним ОСОБА_7 2 рази по тулубу.

Однак, ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію свого умислу, який незважаючи на свідоме припущення наслідків обвинуваченим, був направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 , діючи з непрямим умислом, стоячи навпроти ОСОБА_10 наніс їй з розмаху два удари долонею своєї правої руки у область лівої бокової поверхні голови. Після чого, ОСОБА_10 присіла на диван та зазначивши про відсутність підозри щодо ревнощів знову встала перед ОСОБА_7 , який в свою чергу знову наніс ще один удар долонею правої руки з розмаху у ліву бокову частину голови та штовхнув ОСОБА_10 назад, внаслідок чого остання впала на підлогу на спину.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №10-12/1766-С/24 від 09.07.2024 року ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження:

- голови: закриту черепно-мозкову травму у виді травматичної припухлості у лобній ділянці зліва з крововиливом у м`які тканини у лобній і тім`яній ділянках зліва, крововиливів у м`які тканини голови у лівій і правій скроневих ділянках, синця поширеного у лівих очноямковій виличній ділянках і лівій щоці, синця на спинці і крилах носу, синця на підборідді, крововиливів на слизовій оболонці верхньої губи справа в ділянці кута і нижньої губи посередині, множинних саден на обличчі переважно зліва, як на тлі синців, так і поза їх межами, крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва (в об`ємі близько 150 мл), крововиливів у м`які мозкові оболонки лівої півкулі по зовнішній і нижній поверхні, стволової частини мозку і мозочку, крововиливів у шлуночки головного мозку;

- шиї: на передній поверхні зліва синець з саднами на його тлі;

- кінцівок: на лівій верхній кінцівці - переривчасті садна на задній поверхні ліктя і задній поверхні передпліччя у середній третині.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами у шлуночки головного мозку, перебіг якої ускладнився розвитком набряку речовини головного мозку.

Закрита черепно-мозкова травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (кваліфікаційна ознака - небезпека для життя, п.п.2.1.1.а, 2.1.2, 2.1.3.г, 2.1.3.о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»). Воно має причинний зв`язок з настанням смерті.

Синці і садна мають ознаки легких тілесних ушкоджень (кваліфікаційна ознака - відсутність короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, п.п.2.3.1., 2.3.2.б. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).Синці і садна не мають причинного зв`язку з настанням смерті.

Від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив, в якій просить скасувати вирок, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.119 КК України чи ст.121 КК України.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, вказує, що суд першої інстанції зробив неправильні висновки щодо кваліфікації його дій при вчиненні кримінального правопорушення.

Зазначає, що суд першої інстанції не погодився з викладеним обвинуваченням в частині того, що він діяв з прямим умислом, змінивши його на непрямий. Водночас, на думку обвинуваченого, це також не відповідає фактичним обставинам справи. Пояснює, що він вчинив це кримінальне правопорушення внаслідок сварки між ним та його дружиною з необережності. Вказує, що він кохав її та ніколи не бажав заподіяти їй смерть чи каліцтво. Зазначає, що він не передбачав настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння на момент, коли бив свою дружину, хоча повинен був та, можливо, міг їх передбачити. Наголошує на тому, що вона також била його, про що свідчать синці у нього на правій руці, подряпини на руках та тулубі.

Просить взяти до уваги те, що при затриманні не було проведено психіатричну експертизу щодо його душевного стану на момент скоєного, а також з ним не працював кваліфікований експерт-дізнавач, щоб встановити його відношення до вчиненого. Крім того, вказує, що він не був допитаний на поліграфі.

Таким чином, обвинувачений вважає, що у справі відсутні докази, на підставі яких суд першої інстанції міг зробити висновки щодо наявності у нього непрямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

На вказаний вирок також була подана апеляційна скарга прокурора, який просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належну оцінку тим обставинам, що ОСОБА_7 ніде не працює, отже суспільно корисною працею не займається, раніше вчиняв домашнє насильство стосовно дружини, вчинив особливо тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння на очах у малолітніх дітей.

Таким чином, прокурор робить висновок, що призначення ОСОБА_7 покарання в межах, що трохи перевищує мінімальну санкцію ч.1 ст.115 КК України є необґрунтованим та не може слугувати його перевихованню та виправленню.

Наголошує на тому, що ОСОБА_7 фактично ігнорує соціальні інститути, які могли б сприяти його перевихованню без ізоляції від суспільства, адже він сам себе позбавив дружини та залишив двох дітей напівсиротами. Крім того, зазначає, що обвинувачений систематично зловживає спиртними напоями, схильний до домашнього насилля, про що свідчить факт звернення 12.02.2022 його матері ОСОБА_11 до органів поліції щодо вчинення стосовно неї ОСОБА_7 домашнього насильства.

У зв`язку з цим прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 9 років позбавлення волі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та підтримав свою апеляційну скаргу, просив про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі. Доповнив, що все було так як зазначено у апеляційній скарзі. Заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, зазначив, що його мати не зверталась до поліції за фактом домашнього насильства з його боку.

В судовому засіданні апеляційного суду за допомогою відеоконференції брала участь захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_7 та доповнила, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії її підзахисного. На її думку, його дії мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, оскільки у ОСОБА_7 не було умислу на вбивство. Захисник вважає, що обвинувачений, будучи вдома, взяв віник, який виявився у нього під рукою, наніс ОСОБА_10 удари ним та долонею, але не розрахував силу. Водночас, якщо б він хотів заподіяти смерть потерпілій, він взяв би, наприклад, ніж, а не віник. Просила врахувати, що у ОСОБА_7 залишилися двоє неповнолітніх дітей про яких треба піклуватися.

Прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу, подану стороною обвинувачення, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 . Зазначила, що причиною смерті потерпілої стала закрита черепно-мозкова травма, а не її падіння на підлогу, а тому вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України. Крім того, просила врахувати, що обвинувачений продовжив завдавати удари потерпілій навіть після того як вона знепритомніла. При цьому, зауважила, що перша медична допомога потерпілій була надана не одразу. Звернула увагу на те, що ОСОБА_7 схильний до вчинення актів домашнього насильства та просила призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала позицію прокурора.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та прокурора, думку захисника та потерпілої, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірними і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

- потерпілої ОСОБА_9 , допитаної в судовому засіданні, яка повідомила, що вона є матір`ю ОСОБА_12 . 03.06.2024 року їй зателефонував брат її зятя ОСОБА_13 і сказав: « ОСОБА_14 ». ОСОБА_15 скаржилася на свого чоловіка, говорила про постійні сварки і одного разу зверталася у поліцію. Подробиць не повідомляла. Про погрози вбивством з боку ОСОБА_16 не говорила. Від поліції потерпіла дізналася, що конфлікт стався на ґрунті ревнощів;

- свідка ОСОБА_17 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що він є батьком потерпілої ОСОБА_12 . Дату подій свідок не згадав. У день, який передував смерті ОСОБА_15 , свідок відпочивав у себе вдома, коли йому у вечірній час зателефонував ОСОБА_18 і попросив привести собаку туди, де був ОСОБА_19 в гостях у ОСОБА_20 . Там свідок і залишився з ним, вони вживали спиртні напої. Пили горілку та коньяк. Десь о 03.30 ранку свідок з ОСОБА_19 пішли додому. Коли прийшли додому, то свідок пішов у свою кімнату, а ОСОБА_19 почав гратися із собакою. ОСОБА_19 був у нормальному настрої. Вийшла онучка ОСОБА_21 і щось сказала ОСОБА_19 тихенько. Що саме свідок не розібрав, мова йшла про якогось ОСОБА_22 . Після чого свідок провів дитину у свою кімнату. ОСОБА_19 взяв віник, який стояв біля дверей у кімнату, і почав «розбиратися з ОСОБА_15 » - вдарив її віником по обличчю близько трьох разів. ОСОБА_15 чинила опір: піднімала руки вгору, щоб віником не потрапив в обличчя. Свідок повідомив, що не втрутився, оскільки боявся ОСОБА_19 , бо той сильніший за нього і це була їх сімейна справа. Свідок після цього вийшов до себе у кімнату. Коли повторно зайшов, то побачив, як ОСОБА_19 бив ОСОБА_15 рукою по обличчю, коли вона сиділа на ліжку. Наніс близько два-три удари долонею правої руки. Віолета в цей час зайшла у кімнату батьків і свідок знов відвів її в іншу кімнату. Коли повернувся, то ОСОБА_15 лежала на підлозі повністю обличчям вниз, а ОСОБА_19 над нею присів та піднімав за волосся голову потерпілої від підлоги десь на 10 сантиметрів і сказав, що вона «придурюється». За волосся в присутності свідка ОСОБА_19 брав ОСОБА_15 один раз. Під час побоїв ОСОБА_19 запитував: «Що за ОСОБА_22 ?», погроз вбивством не висловлював. Свідок не думав, що ОСОБА_19 хотів вбити ОСОБА_15 . Раніше у них часто були сварки. Свідок запропонував ОСОБА_7 вийти на балкон покурити. Коли через три хвилини вони повернулися, свідок перевірив пульс дочки на шиї, пульсу не було, і сказав про це ОСОБА_19 . ОСОБА_7 зателефонував своїй матері і та прийшла через короткий час;

- свідка ОСОБА_11 , допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що вона є матір`ю обвинуваченого. ОСОБА_23 була її невісткою. О 04.00 год. 03.06.2024 року свідку зателефонував син і попрохав швидко прийти, вона прийшла до них додому і побачила, що ОСОБА_15 лежить на підлозі. Свідок підійшла до ОСОБА_15 : вона лежала на спині головою до столу, ногами до дивану, була ще тепла. ОСОБА_24 при ній ОСОБА_15 не чіпав і попрохав викликати швидку допомогу, що свідок і зробила. Медики приїхали за 10 хвилин і констатували смерть. Коли свідок запитала у сина, що сталося, він у двох словах пояснив, що його дочка повідомила йому, що ОСОБА_15 пила з якимось ОСОБА_22 . Коли ОСОБА_15 випивала, то завжди провокувала ОСОБА_19 . У кімнаті у них був скандал. Що там сталося, чи син невістку штовхнув, чи щось інше свідку невідомо. ОСОБА_19 сказав, що не зрозумів як все це сталося. ОСОБА_19 не намагався втікати з квартири. ОСОБА_25 нічого не говорив, діти були у сусідній кімнаті. Скандали в їх сім`ї були через вживання алкогольних напоїв. Вони обидва їх вживали. ОСОБА_15 часто била ОСОБА_19 , коли була у стані сп`яніння, та провокувала бійки, під час яких ОСОБА_19 її відштовхував та «давав» їй у відповідь. ОСОБА_19 за характером спокійний, лише ОСОБА_15 його провокувала. ОСОБА_15 свідку не скаржилася на погрози від ОСОБА_19 . Сліди побоїв на ОСОБА_15 бачила, вона говорила, що десь забилася;

- свідка ОСОБА_26 , допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що є сусідкою потерпілої ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_13 . У ніч розглядаємої події свідок нічого не чула, оскільки на ніч п`є пігулки для покращення сну. Але до цього свідок була очевидцем багатьох подій, які траплялися в цій родині: бійки, «п`янки». Хто кого і чим бив, свідок не бачила лише чула звуки бійок. Свідок часто викликала поліцію, іноді у тамбурі та біля ліфта витирала кров. Одного разу ОСОБА_15 , приблизно за рік-два до події, постукала у двері сусідки та попрохала викликати поліцію та сказала: «Він мене вб`є». Свідок розцінила, що ОСОБА_15 мала на увазі свого чоловіка, а не батька. Гучно у квартирі було лише тоді, коли ОСОБА_19 був вдома, а коли він був відсутній, то у квартирі була тиша. ОСОБА_15 свідок охарактеризувала як «бідову дівчину»;

- свідка ОСОБА_27 , допитаного у судовому засіданні, який повідомив, що з родиною ОСОБА_28 вони товаришували сім`ями. Напередодні смерті ОСОБА_15 - влітку цього року (точно свідок не пригадав) ОСОБА_19 був у свідка в гостях, вони ходили на рибалку, а потім вдома у свідка вживали алкогольні напої. ОСОБА_7 зателефонував своєму тестю ОСОБА_25 , той прийшов до них з собакою. Там вони вжили ще алкогольні напої, після чого ОСОБА_19 та ОСОБА_25 пішли додому. ОСОБА_19 був у нормальному настрої, в бік ОСОБА_15 агресії не виказував. За рік до цього свідок бачив сварку між подружжям ОСОБА_28 , свідок заступився за ОСОБА_15 . Свідок не знає, чи бив ОСОБА_7 свою дружину. Сварки у їхній сім`ї бували на ґрунті того, що ОСОБА_15 погано вела господарство. Після смерті ОСОБА_15 свідку розповідали спільні знайомі, що напередодні смерті ОСОБА_15 гуляла вночі з чоловіком на ім`я ОСОБА_29 . ОСОБА_19 декілька разів ревнував дружину до даного свідка. ОСОБА_15 скаржилася свідку на ревнощі ОСОБА_19 . Чи умисно ОСОБА_15 провокувала у ОСОБА_19 ревнощі свідку не відомо;

- свідка ОСОБА_30 , допитаного у судовому засіданні, який пояснив, що є сусідом обвинуваченого та потерпілої, які проживали на 8 поверсі їх будинку. Їх імена йому не знайомі. Чув сторонні звуки з цієї квартири, начебто щось впало. Свідок розцінив цей звук як звук падіння живої істоти. У цій квартирі постійно було чутно гучні звуки музики, були крики, «п`янки». Свідку відомо, що інші сусіди скаржилися на вказаних осіб до поліції. Особисто ніяких конфліктів між цими особами свідок не бачив;

- свідка ОСОБА_31 , допитаної у судовому засіданні, яка пояснила, що є сусідкою потерпілої ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_13 . ОСОБА_19 свідок часто бачила на підпитку. Іноді і ОСОБА_15 , але ОСОБА_19 частіше був на підпитку. Щодо подій даної справи свідку нічого не відомо, вона «в той день» нічого не чула. Даний свідок поліцію щодо поведінки цих сусідів ніколи не викликала. До події цієї справи, одного разу, свідок бачила, що у ОСОБА_15 на обличчі була рана, замазана зеленкою. ОСОБА_15 про це нічого не розповідала.

Поряд з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені показання потерпілої та свідків об`єктивно підтверджуються, узгоджуються та доповнюються ще й наступними доказами.

З відомостей, що містяться у протоколі огляду місця події від 03.06.2024 року та фототаблиці, як додатку до нього, встановлено, що місцем огляду була квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Огляд проведено за згодою власника майна ОСОБА_17 . На підлозі по центральній частині кімнати №3 лежить труп ОСОБА_10 . Труп знаходиться лежачі на спині обличчям догори. Ложе трупу вздовж дивану, головою в бік стіни справа при вході, нижні кінцівки в бік балкону, верхні кінцівки ліва вздовж тулубу, права відведена від тулубу. Нижні кінцівки зведені. На трупі одягнуто: футболка біла, труси. Труп на дотик теплий, трупне заклякання не виражене у всіх зазвичай досліджених групах м`язів. Трупні плями світло-фіолетового кольору вбачаються по задній поверхні тулубу, при натисканні пальцем зникають та відновлюються через 12-13 сек. 6.00 год ректальна температура 35,8 градусів, при температурі повітря 27,3 градуси. 06.05 год повторне вимірювання ректальної температури 35 градусів, при температурі повітря 28,4 градуси. О 07.05 год трупні плями зникають та відновлюють колір через 12-15 сек. У тім`яній ділянці та на лобі припухлість шкіри невизначеної форми, аналогічного характеру припухлості маються в ділянці лівого та правого ока, а саме повік, синці темно-фіолетового кольору. Під лівим оком на фоні припухлості синець на загальній площі приблизно 10 см та округлі і лінійні садна на площі приблизно 3х3 см. На шиї зліва два садна округлої форми 4х1 та 2х1 см та садна округлої форми 0,5 на 0, 5 см. У нижній частині обох передплічь та в ділянці плечових кісток синці неправильної овальної форми. На лівій сідниці синці округлої форми жовто-зеленого кольору. Кістки черепу, кістки хрещеносу, грудна клітина, кінцівки та дотик цілі. Волосся на горлові вологе. Інших будь-яких ушкоджень на доступних огляду ділянках тіла не виявлено. У кімнаті №3 з комп`ютерного столу першого від входу вилучено: пляшка полімерна з кришкою жовтого кольору, всередині якої знаходиться рідина коричневого кольору приблизно об`ємом 0,3 л з характерним запахом алкоголю; 3 відрізка липкої стрічки зі слідами пальців рук з чашки на столі. Мобільний телефон «Redmi» блакитного кольору; змив на ватну паличку з ліжка біля трупа та зі столу; фрагмент віника (руків`я) (т.1 а.с.120-142, 143).

Ухвалою слідчого судді від 03.06.2024 року надано дозвіл на проведення огляду у квартирі АДРЕСА_3 (т.1 а.с.146-149).

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.06.2024 року, вбачається, що під час затримання в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_7 був здійснений обшук затриманої особи, під час якого вилучено: змиви на марлеві тампони з правої та лівої руки ОСОБА_7 , які поміщені до паперового конверту; зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_7 , які поміщені до паперового конверту; футболка синьо-фіолетового кольору (яка була вдягнута на підозрюваного ОСОБА_7 ), яка поміщена у паперовий конверт; спортивні штани сірого кольору (які були вдягнуті на підозрюваного ОСОБА_7 ), поміщені у паперовий конверт; кросівки сірого кольору (в які був взутий підозрюваний ОСОБА_7 ), які поміщені у картонну коробку (т.1 а.с.151-153).

З відомостей, які містяться у протоколі від 03.06.2024 року проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 вбачається, що дана слідча дія проводилася з дозволу вказаного свідка, як власника нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_2 . Свідку ОСОБА_17 було запропоновано розповісти та відтворити подію, яка відбулася 03.06.2024 року за вищевказаною адресою, на що свідок повідомив, що 03.06.2024 року приблизно о 03.00 год. він прийшов разом з ОСОБА_32 додому. Коли вони зайшли діти не спали, а ОСОБА_33 сиділа у сусідній кімнаті і теж не спала. Коли вони були у коридорі, до ОСОБА_19 підбігла онука і щось йому сказала. Після чого ОСОБА_19 різко підвівся та пішов до кімнати, де перебувала ОСОБА_15 , а при вході до кімнати взяв віник, який стояв у правому куті. Коли свідок увійшов до кімнати, то побачив, що ОСОБА_15 лежить на правому боці на дивані, а ОСОБА_19 зверху правою рукою наносив удари, приблизно 4-5 разів. Після цього ОСОБА_15 підвелася та сіла на диван, а ОСОБА_19 долонею правої руки наніс п`ять ударів, куди саме свідок не бачив, але зі сторони це було в бік голови з правої сторони. Від ударів ОСОБА_15 впала назад на спину. Після цього свідок вийшов з кімнати разом з онукою. Коли свідок повернувся назад, то він побачив, що ОСОБА_15 вже перебувала на підлозі на животі до полу, а ОСОБА_19 сидів поряд та тримаючи її правою рукою за волосся приблизно 3-4 рази підіймав її голову та ударив об підлогу. ОСОБА_15 вже не подавала ніяких звуків. Свідок запропонував піти до балкону покурити, їх не було приблизно 3 хвилини. Коли повернулися, ОСОБА_15 вже не подавала ознак життя. Свідок поміряв пульс, але його не було. Коли вони перевернули її, то побачили, що у ОСОБА_15 обличчя синє і вона мертва. Свідку було запропоновано показати на макеті, яким чином були нанесені тілесні ушкодження (т.1 а.с.208-209).

З протоколу огляду від 16.07.2024 року встановлено, що слідчим був переглянутий зміст карти пам`яті «Goodram 32 GB» з відеозаписом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 від 03.06.2024 року та складена відповідна фототаблиця (т.1 а.с.211-212).

Також, в судовому засіданні суду першої інстанції було проглянуто зміст карти пам`яті «Goodram 32 GB» з відеозаписом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 від 03.06.2024 року (т.1 а.с.210).

Відповідно до висновку експерта №10-14/21-с/24/10-12/1766-с/24 від 10.07.2024 року на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , представлених у висновку експерта №10-12/1766-С/24, враховуючи відомості з «Протоколу проведення слідчого експерименту» від 03 червня 2024 року за участю свідка ОСОБА_17 експерт прийшов до таких висновків: відомості з вказаного протоколу стосовно механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , дозволяють визначити їх відповідність результатам судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_10 лише за наступними параметрами: давність спричинення тілесних ушкоджень (закритої черепно-мозкової травми) 03.06.2024 року в час вказаний свідком; механізм спричинення тілесних ушкоджень і їх кількість (закритої черепно-мозкової травми) свідок вказав на спричинення 7-9 ударів, що відповідає результатам дослідження, однак він не бачив ділянки куди вони спричиненні (т.1 а.с.214).

З відомостей, які містяться у протоколі від 04.06.2024 року проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 вбачається, що дана слідча дія проводилася за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки та уточнення відомостей, наданих ОСОБА_7 , під час допиту в якості підозрюваного. ОСОБА_7 було запропоновано розповісти про обставини 03.06.2024 року та відтворити факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 на макеті (статистичній ляльці). ОСОБА_7 пояснив, що 03.06.2024 року близько 03.30 год. він повернувся з тестем ОСОБА_25 від друга ОСОБА_20 , де вони вживали спиртні напої. В цей час його донька повідомила, що вони з мамою нещодавно повернулися з вулиці, де з кимось гуляли. Після чого ОСОБА_7 розлютився і почав запитувати про це дружину. Не почувши позитивної відповіді, ОСОБА_7 взяв у коридорі віник та почав ним бити ОСОБА_15 , яка стояла перед ним в кімнаті, в область плеча зліва? лівої бокової поверхні голови у зоні волосяної частини та обличчя. Потім ще два рази в цю ж частину та ліву частину руки. Забравши віник у ОСОБА_34 , ОСОБА_15 вдарила його два рази по тулубу. ОСОБА_35 підозрюваний тримав у правій руці, наносячи удари. Після цього, ОСОБА_36 наніс 2 рази удари долонею правої руки у область лівої бокової поверхні голови ОСОБА_15 , яка стояла перед ним. Після чого ОСОБА_7 почав знову запитувати дружину де вона була, однак ОСОБА_15 повідомила, що ніде та присіла на диван. Далі ОСОБА_15 знову встала навпроти ОСОБА_7 та він знову вдарив її долонею правої руки у ліву бокову частину голови. Після цього ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_15 наче замахнулася на нього (точно не пам`ятав) та він в свою чергу наче і вдарив її, однак більше відштовхнув від себе, та ОСОБА_15 впала на паркетну дерев`яну підлогу. Після цього ОСОБА_7 спробував підняти дружину за передпліччя, голова висіла. Потім намагався посадити на диван, однак це не вийшло та ОСОБА_15 знову скотилася з дивану на підлогу. Далі ОСОБА_7 розвернув дружину у протилежну сторону головою до виходу з кімнати та, ставши над нею, почав підіймати обома руками її голову. Тесть його відтягував за пояс і ОСОБА_7 відпустив поштовхом голову ОСОБА_15 об підлогу. Далі ОСОБА_7 та тесть пішли курити на балкон, а коли повернулися, ОСОБА_15 ознак життя не подавала. Підняти за руки та ноги дружину знову не вдалося. До цього у ОСОБА_15 тиждень назад вже була шишка над правим оком, унаслідок якої сінець пішов на все око. Поді відбулися о 03.40 год. Всі події підозрюваний відображав на статистичній ляльці (макеті людини).

Також в судовому засіданні суду першої інстанції було проглянуто зміст карти пам`яті «Goodram 32 GB» з відеозаписом слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 від 03.06.2024 року (т.1 а.с.220-222).

Відповідно до висновку експерта №10-14/22-с/24/10-12/1766-с/24 від 10.07.2024 року на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , представлених у висновку експерта №10-12/1766-С/24, враховуючи відомості з «Протоколу проведення слідчого експерименту» від 04 червня 2024 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 експерт прийшов до висновків, що відомості з вказаного протоколу стосовно механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , дозволяють визначити їх відповідність результатам судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_10 лише за наступними параметрами: давність спричинення тілесних ушкоджень (ЗЧМТ) 03.06.2024 року в час вказаний підозрюваним; локалізація і механізм спричинення тілесних ушкоджень, їх кількість (ЗЧМТ, саден на лівій руці) підозрюваний вказав на спричинення декількох ударів віником по голові зліва (волосиста частина, обличчя, по лівій руці не менш трьох ударів долонею правої руки по лівій боковій поверхні голови, що відповідає результатам дослідження) (т.1 а.с.224).

Згідно з висновком експерта №10-12/1766-С/24 від 09.07.2024 року при дослідженні трупа ОСОБА_10 встановлені тілесні ушкодження: голови: закрита черепно-мозкова травма у виді травматичної припухлості у лобній ділянці зліва з крововиливом у м`які тканини у лобній і тім`яній ділянках зліва, крововиливів у м`які тканини голови у лівій і правій скроневих ділянках, синця поширеного у лівих очноямковій, виличній ділянках і лівій щоці, синця на спинці і крилах носу, синця на підборідді, крововиливів на слизовій оболонці верхньої губи справа в ділянці кута і нижньої губи посередині, множинних саден на обличчі переважно зліва, як на тлі синців, так і поза їх межами, крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва (в об`ємі близько 150 мл), крововиливів у м`які мозкові оболонки лівої півкулі по зовнішній і нижній поверхні, стволової частини мозку і мозочку, крововиливів у шлуночки головного мозку; синець в правій очноямковій ділянці з переходом на щоку; шиї: на передній поверхні зліва синець з саднами на його тлі і синець; кінцівок: на правій верхній кінцівці - синець на внутрішній поверхні плеча, синець на задній поверхні ліктя, множинні синці на задній поверхні передпліччя і тильній ділянці кисті; на лівій верхній кінцівці - переривчасті садна на задній поверхні ліктя і задній поверхні передпліччя у середній третині, множинні синці на задній поверхні передпліччя у нижній третині і тильній ділянці кисті; на лівій нижній кінцівці - синець на передній поверхні коліна, два синця на передній поверхні гомілки у верхній третині. Тілесні ушкодження зажиттєвого походження. Давність утворення закритої черепно-мозкової травми становить в межах перших десятків хвилин від часу настання смерті; синця з саднами на шиї - в межах 6 годин від часу настання смерті; саден на лівих лікті і передпліччі - в межах 6 годин від часу настання смерті; синця в правій очноямковій ділянці і правій щоці, синця на шиї, синців на кінцівках - в інтервалі від 7 діб до 15 діб від часу настання смерті.

Закрита черепно-мозкова травма спричинена внаслідок неодноразової, не менш 8 разів, ударної взаємодії, з елементами тертя, з тупими предметами, які мали обмежену і необмежену поверхню, як з гладкою, так і рельєфною поверхнею. Місцем прикладання сили, окрім крововиливу у праву скроневу ділянку, була ліва передня і бокова поверхні голови, напрямок дії сили був переважно зліва направо спереду назад: при спричинені крововиливу у правій скроневій ділянці напрямок дії сили був справа наліво.

Синець з саднами на шиї утворився внаслідок одноразової взаємодії, за механізмом удару-тертя тупим предметом з обмеженою рельєфною поверхнею. Місцем прикладання сили с передня поверхня шиї зліва, напрямок дії сили був спереду назад. Садна на лівій кінцівці утворилися внаслідок неодноразової взаємодії, за механізмом тертя, з тупими предметами, які могли мати як обмежену, так і необмежену рельєфну поверхню. Місцем прикладання сили є внутрішня поверхні плеча і задня поверхня ліктя. Інші синці, давність утворення яких становить в межах від 7 діб до 15 діб, утворилися внаслідок неодноразової взаємодії, за механізмом удару або тиснення, з тупими предметами з обмеженою поверхнею. Місцем прикладання сили є задня поверхня передпліч, тильна поверхня кистей, передня поверхня лівих коліна і гомілки.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами у шлуночки головного мозку, перебіг якої ускладнився розвитком набряку речовини головного мозку. Закрита черепно-мозкова травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (кваліфікаційна ознака - небезпека для життя, п.п.2.1.1.а, 2.1.2, 2:1.3.г, 2.1.3.0 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»). Воно має причинний зв`язок з настанням смерті. Синці і садна мають ознаки легких тілесних ушкоджень (кваліфікаційна ознака - відсутність короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, п.п.2.3.1., 2.3.2.6. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»). Синці і садна не мають причинного зв`язку з настанням смерті.

Час настання смерті ОСОБА_10 становить в інтервалі з 23:11 год 02.06.2024 до 04:47 год 03.06.2024.

Утворення всього комплексу закритої черепно-мозкової травми внаслідок «самопадіння з висоти власного росту» ОСОБА_10 неможливе.

Частина тілесних ушкоджень, які включені до комплексу закритої черепно-мозкової травми (садна і садна на тлі синців на обличчі), спричинена дією тупого предмету з обмеженою рельєфною поверхнею, такими характеристикам також відповідає звичайний віник.

Група крові трупа А (II). На час настання смерті ОСОБА_10 була твереза (т.1 а.с.173-176).

Відповідно до висновку експерта №13/777-С/24 від 29.06.2024 року на підставі проведеного судово-медичного дослідження шматочків внутрішніх органів і м`яких тканин від трупа ОСОБА_10 , 1996 р.н., в маркованих препаратах №1 «м`які покрови голови лобна ділянка з крововиливом» і №2 «ліва скронева ділянка з крововиливом» крововиливи зажиттєвого походження з мінімальними реактивними змінами. В маркованих препаратах №3 «міст», №4 «довгастий мозок», №5 «ліва тім`яна частка» і немаркованих препаратах головного мозку встановлені субарахноїдальні крововиливи зажиттєвого походження з мінімальними реактивними змінами, набряк речовини головного мозку. В маркованих препаратах №6 «ліва скронева частка» і №7 «ліва скронева частка» встановлені дрібно вогнищеві крововиливи у речовині мозку і субарахноїдальні крововиливи зажиттєвого походження з мінімальними реактивними змінами, набряк речовини головного мозку Повнокров?я внутрішніх органів. Печінка - вогнищевий стеатоз (т.1 а.с.177-178).

Відповідно до висновку експерта №14/921-с/24 від 04.06.2024 року кров від трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до групи АВ з ізогемаглютиніном анти-В (т.1 а.с.179).

Відповідно до висновку експерта №16/2133-С/2024 від 03.06.2024 року на підставі результатів судово-медичної експертизи крові та сечі група ОСОБА_10 , 1996 р.н., (№1766с) метиловий, етиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлено (т.1 а.с.180).

Відповідно до висновку експерта №15-12/367-С/2024 від 19.06.2024 року згідно з висновком експерта №14/921-с/24 від 04.06.2024 року відділення судово-медичної цитології ХОБСМЕ, групова приналежність крові від трупу громадянки ОСОБА_10 -А (II) з ізогемаглютеніном анти-В. У результаті проведення судово-медичної експертизи фрагменту віника (об`єкти №№1-3) встановлено наступне: в об`єкті №3 знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові у даному об`єкті можуть походити від будь-якої людини з груповою приналежністю крові А (ІІ) з ізогемаглютеніном анти-В, якою могла бути сама потерпіла ОСОБА_10 ; в об`єктах №№1-2 сліди крові не виявлені (т.1 а.с.198-201).

Відповідно до висновку експерта №14/948-С/24 від 08.06.2024 року на тенісці ОСОБА_7 наявності крові не встановлено (т.1 а.с.181-182).

Відповідно до висновку експерта №14/950-С/24 від 07.06.2024 року на кросівках ОСОБА_7 наявності крові не встановлено (т.1 а.с.183).

Відповідно до висновку експерта №14/949-С/24 від 08.06.2024 року на кросівках ОСОБА_7 наявності крові не встановлено (т.1 а.с.184).

Відповідно до висновку експерта №15-12/371-С-Ц/2024 від 12.06.2024 року при проведенні судово-медичної експертизи ватного тампону-змиву на дерев`яному аплікаторі (об`єкт №1) , вилученому 03.06.2024 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , зі столу в кімнаті №3, сліди крові не виявлено (т.1 а.с.185-187).

Відповідно до висновку експерта №15-12/370-С/Ц/2024 від 08.06.2024 року при проведенні судово-медичної експертизи змиву на ватній паличці (об`єкт №1) , вилученому 03.06.2024 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , з ліжка в кімнаті №3, сліди крові не виявлено (т.1 а.с.188-190).

Відповідно до висновку експерта №15-12/№369-С/Ц/2024 від 08.06.2024 року при проведенні судово-медичної експертизи тампонів-змивів з обох рук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (об`єкти №№1,2) сліди крові не знайдені (т.1 а.с.191-194).

Відповідно до висновку експерта №15-12/№ 368-С/2024 від 15.06.2024 року при проведенні судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту з обох рук ОСОБА_7 (об`єкти №№1,2) сліди крові не знайдені, що стосується клітинного складу піднігтьового вмісту ОСОБА_7 то його походження за рахунок власних нігтьових ложе вважається найбільш імовірним. Дані про наявність клітин травматичного чужорідного епітелію не отримані (т.1 а.с.192-197).

Згідно з висновком експерта №09/405-С/2024 від 04.06.2024 року на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_7 експерт прийшов до висновку, що у останнього мають місце: синці на правій руці, які виникли від ударної дії тупих твердих предметів та могли бути спричинені в строк за 1-3 діб до моменту огляду; подряпини на руках та тулубі, які виникли від дії тупих твердих предметів, що мають загострений край за механізмом тертя-ковзання та могли бути спричинені в строк за 1-3 діб до моменту огляду. По ступеню тяжкості це легкі тілесні ушкодження. Індивідуальні особливості травмуючих предметів, у тілесних ушкодженнях, виявлених у ОСОБА_7 не відобразилися. Виникнення тілесних ушкоджень, встановлених у ОСОБА_7 при умовах, викладених в питання №7 постанови про призначення судово-медичної експертизи («Чи могли виявлені ушкодження утворитися при падінні з висоти, чи при падінні з висоти власного росту») малоймовірне (т.1 а.с.206-207).

Допитаний в судовому засіданні 12.12.2024 року судово-медичний експерт ОСОБА_37 пояснив, що причина смерті ОСОБА_38 зазначена ним у висновку експерта №10-12/1766-С/24. Від чого такі травми утворилися також зазначено у висновку експерта. Травми, виявлені у потерпілої спричинені не одним предметом, а декількома, які мали різні властивості: мали обмежену і необмежену поверхню, як гладку так і рельєфну поверхню, до яких може відноситися оглянутий в судовому засіданні віник (його фрагмент). За результатами проведення слідчого експерименту з підозрюваним був складений 10.07.2024 року висновок експерта №10-14/22-с/24/10-12/1766-с/24, де зазначено, що відомості з протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 стосовно механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , дозволяють визначити їх відповідність результатам судово-медичної дослідження трупу ОСОБА_10 за наступними параметрами: давність спричинення ЧМТ та локалізація і механізм їх спричинення. Закрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_10 це комплекс ушкоджень, не лише з правої сторони голови, а і лівої. Причиною смерті не могло бути падіння потерпілої з висоти власного зросту при поштовху. Травми ОСОБА_10 , які стали причиною її смерті, отримані саме від ударів тупими предметами. Медична допомога потерпілій у цій справі не надавалася, тому експертом не досліджувалися умови правильності та своєчасності надання медичної допомоги. У судовій медицині не існує критерію «миттєва смерть». В цьому випадку давність, яка минула до настання смерті становила термін відображений у дослідженні перші десятки хвилин (в межах перших 30 хвилин). Удари були нанесені із силою, достатньою для спричинення таких травм. Також судовий експерт повідомив, що констатовані у потерпілої травми голови (синці на обличчі отримані в інтервалі від 7 до 15 діб до події) не могли вплинути та ускладнити розвиток отриманих у день смерті травм.

Судом першої інстанції були також досліджені речові докази:

мобільний телефон «Redmi» блакитного кольору поміщено до сейф пакету ICR0010576, 3 ВЛС зі СПР з чашки на столі поміщено до сейф пакету ICR0010575, полімерна пляшка з рідиною коричневого кольору, яка вилучена з комп`ютерного столу у кімнаті №3 поміщено до паперового конверту НПУ (квитанція 169);

кросівки сірого кольору (в які був взутий підозрюваний ОСОБА_7 ) поміщені у картонну коробку, футболка синьо-фіолетового кольору (яка була вдягнута на підозрюваного ОСОБА_7 ) поміщена у паперовий конверт, спортивні штани сірого кольору (які були вдягнуті на підозрюваного ОСОБА_7 ) поміщені у паперовий конверт, змив на ватну паличку з ліжка біля трупу у кімнаті №2 поміщено до паперового конверту НПУ, змив на ватну паличку зі столу у кімнаті №2 поміщено до паперового конверту НПУ (квитанція 180);

зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_7 , поміщені до паперового конверту, змиви на марлеві тампони з правої та лівої руки ОСОБА_7 , поміщені до паперового конверту, фрагмент віника (руків`я) біля голови трупу поміщено до паперового конверту НПУ (квитанція 194);

зразки волосся, зразки нігтів з правої та лівої кистей які поміщено до паперового конверту трупу ОСОБА_10 (квитанція 219) - передані на зберігання до камери схову речових доказів ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області;

карта пам`яті «Goodram 32 GB», із відеозаписами допиту в якості підозрюваного ОСОБА_7 загальним об`ємом 4,82 ГБ (5 179 121 664 байтів), карта пам`яті «Goodram 32 GB»із відеозаписом об`ємом 1,49 ГБ (1 605 826 560 байтів) зі слідчим експериментом із підозрюваним ОСОБА_7 адресою: АДРЕСА_2 від 04.06.2024 року, карта пам`яті «Goodram 32 GB» із відеозаписом об`ємом 804 МБ (843 952 128 байтів) зі слідчим експериментом із свідком ОСОБА_17 адресою: АДРЕСА_2 від 03.06.2024 року - приєднані до матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази та дав їм кожному окремо та у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Крім того, суд першої інстанції не погодився з обвинуваченням, викладеним в обвинувальному акті, в частині того, що ОСОБА_7 при вчиненні злочину діяв з прямим умислом, тобто не лише усвідомлював характер своїх дій та передбачав суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілої, а й дійсно бажав цього, оскільки стороною обвинувачення не доведено те, що обвинувачений діяв саме з прямим умислом.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_7 при вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення керувався саме непрямим умислом, з чим погоджується і апеляційний суд.

З огляду на положення ст.24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Тобто, підставою розмежування двох видів умислу є те, що при прямому умислі винувата особа бажає настання суспільно небезпечних наслідків, а при непрямому виявляє байдужість до таких наслідків, не бажає, але свідомо припускає настання суспільно небезпечних наслідків, у даній справі у виді смерті потерпілої.

Свідомість при непрямому умислі є аналогічною свідомості при прямому умислі. І в цьому разі свідомість особи включає розуміння всіх фактичних обставин, що характеризують об`єктивні ознаки конкретного складу злочину, в тому числі характеру і значення об`єкта і предмета посягання, характеру дії і бездіяльності, а також місця, часу, способу їх вчинення та ін. Вона також містить розуміння суспільної небезпечності, шкідливості свого діяння і його наслідків.

Передбачення при непрямому умислі має свою розпізнавальну особливість. Як і при прямому умислі, воно носить конкретний характер. Особа в цьому разі чітко усвідомлює, що саме її конкретна дія чи бездіяльність може спричинити конкретний суспільно небезпечний наслідок, і тим самим передбачає загалом розвиток причинного зв`язку між діянням і можливим наслідком. Проте, цей наслідок особа передбачає лише як можливий результат свого діяння. Передбачення неминучості настання наслідку при непрямому умислі виключається. Воля особи в цьому разі не спрямована на досягнення суспільно небезпечного наслідку. Саме в цьому і полягає розпізнавальна особливість передбачення наслідків при непрямому умислі. Але основна сутність непрямого умислу - в його вольовій ознаці. Особливість такої ознаки полягає у відсутності бажання настання суспільно небезпечного наслідку. Незважаючи на передбачення такого наслідку, особа не відчуває потреби в його досягненні, він не потрібний їй ні як основний, ні як проміжний наслідок. Тут має місце ситуація, при якій особа, не спрямовуючи свою волю на досягнення наслідку, все ж таки свідомо допускає його настання. Частіше за все таке свідоме допущення виражається в байдужому ставленні до наслідків: особа, не будучи зацікавленою у настанні суспільно небезпечного наслідку свого діяння, все ж допускає таку можливість.

Верховний Суд у своїй практиці зазначає, що відмінність непрямого умислу від інших форм вини зводиться, зокрема до відмінностей у розумінні його інтелектуального та вольового моментів. Інтелектуальний момент (усвідомлення і передбачення) непрямого умислу характеризується усвідомленням особи суспільного небезпечного характеру свого діяння, що за своєю правовою природою, повністю збігається з прямим умислом, при цьому особа передбачає настання наслідків як можливого результату.

Вольовим моментом непрямого умислу, який характеризує ставлення особи до наслідків, є свідоме припущення їх настання. Так, особа, не спрямовуючи свою волю на досягнення наслідку, все ж таки свідомо припускає його настання. Найчастіше таке свідоме припущення полягає у байдужому ставленні до наслідків. У такому випадку особа посідає неактивну, а пасивну стосовно наслідків позицію, які являються побічним результатом злочинного діяння винного.

У окремих випадках свідоме припущення суспільно небезпечних наслідків може виявлятися у безпідставному розрахунку на їх ненастання. Воля особи нібито спрямована на недопущення наслідків свого діяння, проте її розрахунок і надії абстрактні, ні на чому конкретному не ґрунтуються. У подібних випадках говорять на розрахунок на «навмання» (справа №149/2610/19, постанова від 19.05.2021 року).

Так, судом першої інстанції було встановлено, що про наявність у ОСОБА_7 умислу на вбивство ОСОБА_10 свідчить сукупність всіх обставин вчиненого обвинуваченим діяння, зокрема спосіб нанесення, характер, локалізація тілесних ушкоджень які заподіяно в область голови та шиї, де знаходяться життєво важливі органи, інтенсивність та цілеспрямованість дій.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №10-12/1766-С/24 від 09.07.2024 причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами у шлуночки головного мозку, перебіг якої ускладнився розвитком набряку речовини головного мозку. Закрита черепно-мозкова травма спричинена внаслідок неодноразової, не менш 8 разів, ударної взаємодії, з елементами тертя, з тупими предметами, які мали обмежену і необмежену поверхню, як з гладкою, так і рельєфною поверхнею. Місцем прикладання сили, окрім крововиливу у праву скроневу ділянку, була ліва передня і бокова поверхні голови, напрямок дії сили був переважно зліва направо спереду назад: при спричинені крововиливу у правій скроневій ділянці напрямок дії сили був справа наліво. Давність утворення закритої черепно-мозкової травми становить в межах перших десятків хвилин від часу настання смерті. Утворення всього комплексу закритої черепно-мозкової травми внаслідок «самопадіння з висоти власного росту» ОСОБА_10 неможливе.

Допитаний в судовому засіданні 12.12.2024 року судово-медичний експерт ОСОБА_37 , зокрема зазначив, що закрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_10 це комплекс ушкоджень, не лише з правої сторони голови, а і лівої. Причиною смерті не могло бути падіння потерпілої з висоти власного зросту при поштовху. В цьому випадку давність, яка минула до настання смерті становила термін відображений у дослідженні перші десятки хвилин (в межах перших 30 хвилин). Удари були нанесені із силою, достатньою для спричинення таких травм.

Крім того, під час допиту судом першої інстанції свідка ОСОБА_17 , який був очевидцем події злочину, та обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено, що 03.06.2024 в період часу з 03:00 години до 04:47 години в квартирі перебували інші особи, які могли нанести ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які стали причиною її смерті.

Колегія суддів погоджується, що за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин дії ОСОБА_7 щодо ОСОБА_10 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, і наслідки у виді смерті потерпілої були спричинені саме діями обвинуваченого, оскільки у даному випадку ОСОБА_7 чітко усвідомлював, що саме його конкретні дії можуть спричинити суспільно небезпечний наслідок, і тим самим у загальному виді передбачав розвиток причинного зв`язку між своїми діями і можливим його наслідком смерті потерпілої.

Тобто, у даній справі виникла ситуація, при якій ОСОБА_7 , не спрямовуючи свою волю на досягнення наслідку, все ж таки свідомо допускав його настання за відсутності розрахунку на його відвернення. Таким чином, свідоме небажання в даному випадку смерті потерпілої не виключає умисної форми вини обвинуваченого.

Що стосується доводів обвинуваченого стосовно необхідності кваліфікації його дій за ч.1 ст.119 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони цей злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає їх настання.

Зокрема, вбивство з необережності, на відміну від умисного вбивства, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

У даному конкретному випадку вчинення вбивства внаслідок недбалого або самовпевненого ставлення винного (ч.1 ст.119 КК України) виключається, оскільки наносячи удари (як встановлено експертизою, не менше 8) із достатньою силою у життєво важливі органи потерпілої, обвинувачений саме свідомо допускав настання смерті потерпілої, а не легковажно розраховував на її відвернення.

Так, обвинувачений наносив своїй дружині удари в область голови, як віником, так і руками, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті потерпілої, не бажаючи цього, але свідомо припускаючи настання смерті ОСОБА_10 від нанесених травм, що є непрямим умислом, який охоплюється ч.1 ст.115 КК України.

Твердження сторони захисту про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України також є необґрунтованими та спростовуються встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення.

Згідно з п.22 Постанови ВСУ №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Так, ч.1 ст.115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У свою чергу ч.2 ст.121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Колегія суддів констатує, що сукупність наведених доказів переконливо свідчить про те, що поведінка ОСОБА_39 до вчинення злочину, а саме те, що обвинувачений та потерпіла, проживаючи разом, систематично сварились, а після скоєного обвинувачений зволікав з наданням медичної допомоги потерпілій, а також механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів та локалізація тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна обвинуваченим у життєво важливі органи (голову та шию), безумовно, вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілої.

Твердження обвинуваченого стосовно того, що у справі не було проведено психіатричну експертизу щодо його душевного стану на момент скоєного є недоречними, оскільки в матеріалах справи міститься висновок судово-психіатричного експерта №437 від 24.06.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_7 у період часу, якому відповідає правопорушення, перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. При цьому, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 , відповідно до свого психічного стану, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (т.1 а.с.203-205).

Доводи обвинуваченого, які полягають у тому, що він не був допитаний на поліграфі, також не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом. Так, Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема в ухвалі від 14 грудня 2022 року (справа №295/1341/18, провадження №51-2777ск22) на тому, що призначення судово-психологічної експертизи на поліграфі (детекторі брехні) для встановлення психічного ставлення особи до діяння та наслідків не передбачене законом.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом», оцінивши усі наявні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та цілком вірно кваліфікував його дії саме за ч.1 ст.115 КК України, а саме як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з непрямим умислом. У зв`язку з цим доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про неправильну кваліфікацію його дій не є слушними і не підлягають задоволенню.

Перевіряючи доводи прокурора стосовно невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає їх позбавленими правових підстав, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи зі вказаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі №682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, офіційно непрацевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_41 , 19.02.2018.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання, судом першої інстанції було визнано наявність на утриманні у обвинуваченого двох неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання, судом першої інстанції було визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що підтвердили під час допиту в судовому засіданні сам обвинувачений ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_27 .

Навівши зазначені обставини суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що є всі підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Переглядаючи вирок суду в частині правильності призначення ОСОБА_7 покарання, колегією судді встановлено та не спростовано стороною обвинувачення як пом`якшуючу обставину, так і обставини, що характеризують його особу, а саме те, що він в силу ст.89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Крім того, колегія суддів враховує, що у ОСОБА_7 залишилося двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.236-237).

З матеріалів справи вбачається, що до моменту затримання обвинувачений здійснював трудову діяльність у швейному цеху на неофіційній основі. Незважаючи на відсутність офіційного оформлення, зазначене свідчить про прагнення обвинуваченого до праці та отримання доходу, а тому доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 не займався суспільно корисною працею, не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з цим, важливою гарантією дотримання прав обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Дійсно, матеріали справи містять відомості про наявність постійних конфліктів між ОСОБА_7 та потерпілою. Водночас у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які офіційні дані про притягнення обвинуваченого до відповідальності за фактом вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої. У зв`язку з цим доводи прокурора, які полягають у тому, що ОСОБА_7 раніше вже вчиняв домашнє насильство стосовно дружини, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом.

Те ж саме стосується тверджень сторони обвинувачення щодо вчинення обвинуваченим домашнього насильства стосовно його матері. Так, матеріали справи містять копії документів, що стосуються перевірки за заявою ОСОБА_11 від 12.02.2022 про факт домашнього насильства з боку її сина ОСОБА_7 . Дослідженням цих матеріалів встановлено, що на момент приїзду працівників поліції факт домашнього насильства не підтвердився (т.1 а.с.226-229).

Та обставина, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння була врахована судом першої інстанції при призначенні покарання. Водночас матеріали справи, зокрема обвинувальний акт, не містять відомостей про вчинення кримінального правопорушення в присутності малолітніх дітей. Крім того, з показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_11 вбачається, що під час вказаної події діти не були присутні.

Будь-яких нових даних, провокуючих особистість обвинуваченого, стороною обвинувачення надано не було у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при досить повному та ретельному вивченні особистості обвинуваченого, обґрунтовано зробив висновок про те, що дані, які характеризують обвинуваченого поряд із наявністю обставини, яка є пом`якшуючою, дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого з призначенням покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, але не в максимальному його розмірі.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання як позбавлення волі на строк 8 (вісім) років у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року)

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому, принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає надто суворим покарання, яке просить призначити прокурор, а тому підстав для скасування вироку і призначення обвинуваченому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з наведених апелянтом мотивів колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції слід залишити без змін як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.02.2025 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4