Справа № 751/9777/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/159/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИЛА :

Цією ухвалою задоволено заяву засудженого ОСОБА_7 та клопотання т.в.о. начальника ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 про приведення вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IХ.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання, призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року за вчинення діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, караність якого усунена.

Ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2022 року за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільненим на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки і покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалено негайно звільнити з Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор».

Згідно матеріалів кримінального провадження, вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2022 року і ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2022 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Місцевий суд зазначив, що 09 серпня 2024 року набув чинності закон України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який відповідно ст.5 КК України покращує становище обвинуваченого, оскільки у ст.51 КУпАП визначено розмір дрібного викрадення чужого майна, який становить до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Зважаючи, що заподіяна обвинуваченим шкода є меншою за 2 неоподаткованих мінімуми доходів громадян, кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, ухвалити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» та заяву засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від покарання відповідно до вимог Закону України, на підставі ч. 2 ст. 74 КУ України засудженого ОСОБА_7 звільнити від покарання, призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.06.2024 року в частині засудження його за ч. 4 ст. 185 КК України та виключити призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків. Вважати ОСОБА_7 засудженим за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.06.2024 року за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Зазначає, що в мотивувальній частині ухвали суду зазначено про необхідність звільнення ОСОБА_7 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від покарання призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.06.2024 року у частині засудження його за ч. 4 ст. 185 КК України та виключення рішення про призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, проте в резолютивній частині про виключення з вироку від 12.06.2024 року посилання про призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України не вказано. Зазначає, що діяння, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, змінами до закондавстав не декриміналізовано, а тому ОСОБА_7 , із застосуванням ст. 69 КК України має відбувати реальну міру покарання у виді 5 років позбавлення волі, оскільки вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.06.2024 року, який є чинним і таким, що поглинув вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.10.2022 року, не містить положень щодо застосування до нього вимог ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з вказаних в ній підстав, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, яке не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року становить 2684 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2023 рік становив 1342 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів становить 2 684 грн.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як вбачається із вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.06.2024 року, кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив 25.07.2023 року, а вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 314,10 грн, що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 1 січня звітного року.

З огляду на викладене, вчинене ОСОБА_7 діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення засудженого ОСОБА_7 відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України від призначеного покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів прокурора про те, що діяння, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, змінами до законодавства не декриміналізовано, а тому ОСОБА_7 , із застосуванням ст. 69 КК України має відбувати реальну міру покарання у виді 5 років позбавлення волі, оскільки вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.06.2024 року, який є чинним і таким, що поглинув вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.10.2022 року, не містить положень щодо застосування до нього вимог ст. 75 КК України є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.10.2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та відповідно до положень ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Враховуючи, що підставою для застосування правил ст. 71 КК України стало вчинення ним кримінального правопорушення під час іспитового строку, а саме крадіжки 25.07.2023 року, щодо якої прийнято рішення про декриміналізацію, правильність якого не заперечуються та не викликає сумнівів, підстави для застосування ст. 71 КК України відпали, а тому ОСОБА_7 слід вважати засудженим до покарання, визначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.10.2022 року, від якого він був звільнений на підставі ст. 75 КК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення подання та звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.06.2024 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та про самостійне виконання вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.10.2022 року за ч. 4 ст. 186 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлена кримінальна протиправність діяння без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4