Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/371/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю : секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження № 295/16754/24 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 21.11.2024 року, якою задоволено подання ДУ «Житомирська ВК (№4)» та приведено вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23.03.2023 року відносно ОСОБА_7 у відповідність до вимог закону,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою ухвалити рішення про закінчення строку відбування покарання. Вважає ухвалу незаконною, оскільки строк покарання залишився той самий.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.11.2024 задоволено подання ДУ "Житомирська виправна колонія (№4)" про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства та звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23.03.2023 за ч.1 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України у зв`язку із усуненням Законом караності діянь, за які особу засуджено.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23.03.2023 за ч.3 ст.357 КК України з урахуванням ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 08.05.2024 до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду. На підставі ч.4 ст.70 КК України з урахуванням частково приєднаного покарання за вироком Ємельчинського районного суду від 25.11.2020 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.

ОСОБА_7 , будучи повідомлений про час та місце апеляційного розгляду про що свідчить його розписка, клопотань про участь в судовому засіданні не подавав.

Заслухавши доповідача, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення у межах апеляційних скарг.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Натомість доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції, звільняючи його від призначеного покарання за ч.1 та ч.3 ст.185 КК України, не вказав в ухвалі про закінчення строку відбування покарання, безпідставні.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 25.11.2020 Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч.1 ст. 125, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили - 28.12.2020.

Вдруге ОСОБА_7 засуджений 23.03.2023 Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч.3 ст. 357, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.

Вирок набув законної сили - 08.04.2024.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.05.2024 вирок від 23.03.2023 року приведено у відповідність із ЗУ № 3342-ІХ від 23.08.2023. Змінено покарання за ч.3 ст. 357 КК України на 1 рік пробаційного нагляду, за ч.1 ст. 185 КК України на 1 рік пробаційного нагляду. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано покарання за вироком від 25.11.2020 і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.

Початок строку 25.11.2020. Кінець строку 25.05.2025.

09 серпня 2024 набрав чинності Закон України 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що згідно вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23.03.2023 ОСОБА_7 вчинив крадіжки майна у 2020 році, вартість якого на час вчинення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено правовий висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 2102 грн.

Таким чином, зміна розміру дрібного викрадення чужого майна з 0,2 нмдг до 2 нмдг є зміною кримінального закону в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки у тексті кримінального закону цей розмір не визначений і він вказаний в ст. 51 КУпАП.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що діяння, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за вчинення яких засуджено ОСОБА_7 вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області і від 23.03.2023, підпадає під дію вказаного Закону, а тому задовольнив клопотання та привів вказаний вирок у відповідність до чинного законодавства.

Крім того, суд першої інстанції з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КПК України шляхом частково приєднаного покарання за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 25.11.2020 - визначив остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про закінчення строку відбування покарання за вказаним вироком від 23.03.2023, не грунтуються на вимогах закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування або зміну оскаржуваної ухвали, під час розгляду апеляційної скарги не встановлено, а тому ухвала суду є законною та обгрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21.11.2024 року, якою задоволено подання ДУ «Житомирська ВК (№4)» та приведено вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23.03.2023 року відносно ОСОБА_7 у відповідність до вимог закону без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: