1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2591/20 1-кс/335/1339/2025
17 квітня 2025 року м. Запоріжжя
З метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), виникла необхідність у накладенні арешту на майно зазначене у клопотанні, яке належить підозрюваній ОСОБА_8 , у зв`язку з чим, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на належне підозрюваній майно.
Слідчий вимоги клопотання підтримав, про що надав відповідну заяву.
Розглянувши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
30.10.2024, з урахуванням зміни раніше повідомленої підозри від 28.03.2025, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, за викладених у ній обставин.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (РНОКПП НОМЕР_6 ), встановлено, що підозрюваній ОСОБА_8 на праві власності належить квартира, загальною площею 43,92 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно до відомостей з реєстраційної картки ТЗ, встановлено, що ОСОБА_8 , на праві власності, належить: транспортний засіб «NISSAN MICRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , у кузові червоного кольору, 2008 року випуску.
Також встановлено, що підозрювана ОСОБА_8 має відкриті рахунки в АТ КБ «ПриватБанк», а саме: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 .
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як випливає із матеріалів, долучених до клопотання, органом досудового розслідування визначено, що внаслідок протиправної діяльності, потерпілим у цьому кримінальному провадженні спричинено матеріальну шкоду понад 4 500 000,00 грн. (висновки експертів).
Крім того, встановлено, що потерпілою ОСОБА_10 подано цивільний позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої від кримінального правопорушення у загальній сумі у розмірі 850 587,00 грн.
Застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження щодо майна будь-якої особи є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків. Слідчим суддею враховується, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, в частині накладення арешту на квартиру та транспортний засіб, які на праві власності належать підозрюваній ОСОБА_8 , які зазначені у клопотанні, оскільки слідчий довів, що накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваної забезпечить у подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Разом з тим, слідчий просить накласти арешт на рахунки відкриті підозрюваною ОСОБА_8 в АТ «КБ ПриватБанк», перелік яких зазначено у клопотанні. Вказана вимога слідчого про накладення арешту на рахунки задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
У ст. 171 КПК України, викладено вимоги, яким повинно відповідати клопотання слідчого про арешт майна. Зокрема у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності.
Статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вирішуючи вказане клопотання слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий звертаючись із клопотанням просить: «накласти арешт на відповідні рахунки, які відкриті на ім`я ОСОБА_8 в АТ КБ ПриватБанк».
Слідчий суддя констатує, що відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства України, арешт може бути накладений, зокрема, на гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, що свідчить про можливість вирішення питання про накладення арешту на грошові кошти, які перебувають на відповідному рахунку, за наявністю доведеності відповідних правових підстав. Однак, такої вимоги, слідчим у клопотанні не заявлено.
Отже, за викладених обставин, враховуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства України, слідчий суддя доходить висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, недоведеність слідчим необхідності арешту на банківські рахунки, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слідчого в частині про накладення арешту на банківські рахунки, слід відмовити.
На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області про арешт майна, підлягає частковому задоволенню, оскільки наявні правові підстави для арешту нерухомого майна (квартиру) та транспортний засіб, передбачені ст.ст. 170, 173 КПК України, та зазначене у клопотанні майно належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_8 . В іншій частині вимог слідчого про накладення арешту на банківські рахунки, слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.
- квартиру, загальною площею 43,92 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
- транспортний засіб «NISSAN MICRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , у кузові червоного кольору, 2008 року випуску, власником яких є підозрювана ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною їх відчуження, розпорядження.
В іншій частині клопотання про накладення арешту на банківські рахунки відмовити.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1