Справа № 461/9507/24
Провадження № 1-кп/461/747/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2024 м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження №0004732 від 25.10.2018 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, має двох дітей, відповідно до ст.89 КК України не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

25.10.2018 приблизно о 15:30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні кафе-читальні «Кабінет», що за адресою: м. Львів, вул. Винниченка, 12, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав у потерпілого ОСОБА_5 з внутрішньої кишені куртки, яка висіла на спинці крісла, гаманець чорного кольору марки «Emporio Armani», вартістю 2000 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 1760 грн., 54 долари США, що згідно курсу НБУ, станом на 25.10.2018 становило 1523 грн., посвідчення водія, видане на ім?я ОСОБА_5 , 4 банківські картки «ПриватБанку» та 14 дисконтних карток на знижки, які матеріальної цінності не мають, чим спричинив потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 5283 грн. 00 коп.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю, та пояснив суду, що дійсно 25.10.2018 приблизно о 15:30 год. він перебував у приміщенні кафе-читальні «Кабінет», що за адресою: м. Львів, вул. Винниченка, 12, та викрав з внутрішньої кишені куртки ОСОБА_5 гаманець, у якому знаходилися грошові кошти, посвідчення водія, банківські та дисконтні картки. Обвинувачений пояснив, що у вчиненому щиро розкаюється та просить суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій.Окрім того, ОСОБА_4 повідомив, що не бажає користуватися послугами захисника, свої інтереси представлятиме самостійно.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі. Окрім того, потерпілий повідомив, що майнову шкоду йому відшкодовано, претензій до ОСОБА_4 не має, відтак просить призначити останньому мінімальну міру покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України є правильною, оскільки останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, скоєне обвинуваченим ОСОБА_4 , відноситься до категорії кримінальних проступків.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, не одружений, має двох дітей, не працює, з середньою освітою, не перебуває на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах. Окрім того, судом при призначенні обвинуваченому покарання, також враховується те, що потерпілий у даному кримінальному провадженні жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді пробаційного нагляду у межах санкції інкримінованої статті КК України, з покладенням відповідних обов`язків, визначених ст. 59-1 КК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 185 КК України, 368-371, 373, 374, 376, 377 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду, строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_4 , згідно з ч.1 ст.49-2 КВК України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

чоловічий гаманець марки «Emporio Armani», чорного кольору, виготовлений з натуральної шкіри чорного кольору, який застібається за допомогою защіпки, 4 іменних банківських картки «Приват Банку» на ім?я ОСОБА_6 , водійське посвідчення, видане на ім?я ОСОБА_5 , серія НОМЕР_1 , два чеки КІОСКУ все почесному, 12 дисконтних карток на знижки, грошові кошти у вигляді: 2 купюри по 500 грн. (№EX0701263, X56866974); 3 купюри по 200 грн. (ЕЯ5968564, 3В4324808, УЛ7711005), 1 купюра 100 грн. (УЙ4443786), 1 купюра 50 грн. (ТБ3033677), 1 купюра 10 грн. (ЦЖ5887755), американські долари в купюрах: 1 купюра 50 доларів США (MF31289815А), 1 купюра 2 долари США (G10821879А), та 2 купюри по 1 долару США (G72579295E, В862171871) залишити у власності потерпілого ОСОБА_5 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1