28.02.2025 Справа № 756/2604/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2604/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002349 від 18.10.2022, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя цього АДРЕСА_1 , офіційно працевлаштованого, неодруженого (вдівця), раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілий, цивільний позивач ОСОБА_9 ,

представник потерпілого,

представник цивільного позивача ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачений, цивільний відповідач 1 ОСОБА_6 ,

захисник, представник цивільного відповідача 1 ОСОБА_13 ,

представник цивільного відповідача 2

ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» ОСОБА_14 ,

в с т а н о в и в:

Судом встановлено, що 17.10.2022 приблизно о 10:30 ОСОБА_6 перебував поблизу приміщення ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» за адресою: м. Київ, вул. Корабельна, 6, де між ним та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник словесний конфлікт з приводу висаджених обвинуваченим рослин, у ході цього конфлікту в ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій вищевказаний умисел, того ж дня в той же час і в тому ж місці ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тримаючи мітлу у правій руці дерев`яним держаком до верху, завдав один удар дерев`яною частиною мітли (держаком) знизу вверх в обличчя ОСОБА_9 , а саме в нижню щелепу зліва, на що останній виставив руку вперед. Після цього, ОСОБА_6 спробував завдати ОСОБА_9 удару робочою частиною мітли справа, однак потерпілий, виставивши руку, зміг уникнути удару.

Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 травму нижньої щелепи: двосторонній перелом тіла нижньої щелепи зліва та справа, крововиливи на слизовій оболонці в ділянці альвеолярних відростків зліва та справа, що відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день.

22.01.2024 потерпілий ОСОБА_9 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведеним до присяги, повідомив суду, що з 02.07.2018 по 09.10.2023 він працював двірником на заводі ЗАТ «ПРОТЕКОН» (м. Київ, вул. Корабельна, 6). На роботі він познайомився з ОСОБА_6 , який теж працював двірником, але на сусідньому підприємстві ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» (м. Київ, вул. Корабельна, 6), вони віталися, іноді розмовляли.

17.10.2022 він ( ОСОБА_9 ) прийшов на роботу приблизно о 07:00 і почав прибирати територію заводу Приблизно о 10:30 він вирішив зібрати горіхи під горіхом, що росте неподалік приміщення, орендованого ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ», де працює двірником ОСОБА_6 . Останній, побачивши, що він збирає горіхи, зробив йому зауваження через те, що він ніби-то затоптує висаджені ОСОБА_6 квіти у квітнику, внаслідок чого між ними виникла суперечка. Потерпілий розвернувся, щоб піти геть, але боковим зором побачив, що ОСОБА_6 біжить на нього і зупинився за 1-1,5 м від нього. Після цього ОСОБА_6 вдарив його з двох боків по щелепі та зник з місця події. В результаті цієї травматичної події він отримав двобічний перелом нижньої щелепи, перебував у лікарні в період з 17.10.2022 по 31.10.2022, де йому зробили операцію і поставили пластину в щелепу, друга операція відбулась в січні 2023 року. Протягом часу з моменту події по сьогодні він позбавлений можливості жити в звичному для нього режимі, стан його здоров`я на сьогодні повністю не відновлено, фізична травма, отримана в результаті травматичної події, суттєво вплинула на його ментальне здоров`я, благополуччя та загальну якість життя.

Підтвердив, що дійсно, коли він перебував у лікарні вперше, до нього телефонував ОСОБА_6 та пропонував йому матеріальну допомогу в розмірі 2 000 доларів США, однак вони не дійшли згоди, а тому він звернувся до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, позовні вимоги підтримав повністю просив задовольнити.

10.02.2025 потерпілий ОСОБА_9 , будучи допитаним повторно, продемонстрував місце на обличчі, куди прийшовся перший удар, який завдав обвинувачений дерев`яним держаком мітли в обличчя та чітко вказав на нижню щелепу зліва. Після чого потерпілий пояснив, що він виставив руку перед собою, а тому другий удар, який спробував завдати обвинувачений, прийшовся в руку.

Пояснив, що свої первинні показання в суді про те, що обвинувачений двічі вдарив його в обличчя дерев`яним держаком мітли, він пояснив тим, що йому сказав про таке слідчий, який подивився відео та виявив таке. Однак, насправді все відбувалося так як він пояснив і продемонстрував сьогодні.

30.05.2024 під час допиту обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що приблизно з січня 2021 року він працює двірником на підприємстві ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» (м. Київ, вул. Корабельна, 6), прибирає приміщення і вуличну територію від сміття, опалого листя та іншого, використовуючи для цього господарський інструмент. Саме на роботі він познайомився з потерпілим ОСОБА_9 , який також працював двірником на заводі (ЗАТ «ПРОТЕКОН», м. Київ, вул. Корабельна, 6), який знаходиться по сусідству. Вони бачились кожен день, вітались, іноді розмовляли, до події в цьому кримінальному провадженні ніколи не сварились.

17.10.2022 він, як зазвичай, прийшов на роботу і побачив, що потерпілий ОСОБА_9 збирає горіхи на території заводу. Спочатку він взагалі не звертав уваги на дії потерпілого, аж поки не побачив, як він пішов збирати горіхи біля клумби, квіти на яку він ( ОСОБА_6 ) особисто висадив і доглядав за ними. Побачивши, що потерпілий ОСОБА_9 ходить по висаджених квітах, ОСОБА_6 двічі зробив йому зауваження, на що потерпілий відповів, використовуючи нецензурну лайку, що він ходить там, де хоче. Він вирішив прогнати потерпілого з клумби, підійшов до нього й завдав йому удару в обличчя мітлою, яка була в нього в руках. Перший удар прийшовся в нижню щелепу, на що потерпілий виставив руки. Тоді ОСОБА_6 вдарив мітлою по руках потерпілого, після чого ОСОБА_9 розвернувся і побіг в бік охорони.

10.02.2025 обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним повторно, підтвердив свої первинні показання, ствердивши, що того дня він вдарив потерпілого дерев`яним держаком мітли в нижню щелепу зліва, дерев`яний держак мітли тримав у правій руці робочою частиною донизу, робоча частина мітли є синтетичною, м`якою, з полімерного матеріалу. Першого удару він завдав верхньою частиною дерев`яного держака мітли знизу вверх, після цього потерпілий виставив руку, на що він ( ОСОБА_6 ), намагаючись як-то відігнати потерпілого та перевернувши мітлу дерев`яним держаком донизу та робочою м`якою синтетичною частиною мітли доверху, зробив нею рух (замахнувся) в бік потерпілого справа, тобто намагався вдруге завдати удару справа, однак цей удар прийшовся в руку потерпілого, який після першого удару виставив руку.

При цьому, ОСОБА_6 , попросивши вибачення в потерпілого, висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, свою винуватість в учиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро покаявся та просив суд суворо не карати. Водночас, просив суд зважити на поведінку потерпілого на місці події, котрий, збираючи горіхи під деревом, ходив по квітах, які росли на квітнику та які він (обвинувачений) особисто висадив на квітник та постійно доглядав і, коли він двічі зробив зауваження потерпілому з цього приводу, останній жодним чином не відреагував та продовжував робити те ж.

При вирішенні цивільного позову зазначив про готовність нести цивільну відповідальність за рішенням суду, яке б воно не було. Водночас, зазначаючи свою позицію щодо позовних вимог потерпілого, вказав, що він повністю визнає матеріальну шкоду в сумі 12 202,20 грн, однак моральну - частково, в сумі заявленої матеріальної шкоди, так як заявлений потерпілим розмір моральної шкоди в сумі 188 000 грн, на його переконання, є суттєво завищеним. Ствердив, що після події він особисто телефонував потерпілому та пропонував у рахунок відшкодування шкоди матеріальну допомогу в розмірі 2 000 дол. США, на що потерпілий відповів, щоб він йому зателефонував через декілька днів, однак потім слухавку не знімав. Крім того, на досудовому розслідуванні його захисник особисто зустрічався з близькими потерпілому людьми та висловлював ту ж пропозицію стосовно відшкодування шкоди матеріальну допомогу в розмірі 2 000 дол. США, однак за результатами зустрічі вони не дійшли згоди, оскільки потерпіла сторона наполягала на 10 000 дол. США, однак така сума грошей є для нього занадто завищеною, враховуючи, що він є вдівцем, пенсіонером третьої групи за загальним захворюванням по зору, працює двірником, тобто його місячний дохід не дозволяв та не дозволяє сплачувати таку суму навіть частинами. Просив суд вирішити цивільний позов відповідно вимог закону.

Крім того, під час судового провадження було досліджено та ретельно перевірено докази, зібрані в ході досудового розслідування, а також інші документи, зафіксовані у відповідній процесуальній формі, що слугували підставою для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) з подальшим проведенням досудового розслідування та здійснення окремих слідчих дій у даному кримінальному провадженні:

- витяг з Єдиного рестру досудових розслідувань, зі змісту якого вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України до вказаного реєстру було внесено 18.10.2022 о 12:59:07 (а.к.п. 171, т. 1);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.10.2022, складений о 14:40 старшим оперуповноваженим ВКП Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві майором поліції ОСОБА_15 , де зазначено про прийняття усної заяви від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , двірника ЗАТ «ПРОТЕКОН» (м. Київ, вул. Корабельна, 6) про завдання йому тілесних ушкоджень.

Відповідно до змісту заяви 17.10.2022 приблизно о 10:30 під час прибирання території заводу ЗАТ «ПРОТЕКОН» (м. Київ, вул. Корабельна, 6) інший двірник, наглядно відомий ОСОБА_9 , даних якого він не знає, завдав удар дерев`яним держаком мітли в нижню щелепу ОСОБА_9 , внаслідок чого останній отримав перелом щелепи і був доставлений до КНП КМКЛ №12. Заявник зазначив, що нападником є двірник, який працює на території ЗАТ «ПРОТЕКОН» (м. Київ, вул. Корабельна, 6). Очевидцями вчинення кримінального правопорушення були працівники іншого підприємства, розташованого на території ЗАТ «ПРОТЕКОН» (а.к.п. 172, т. 1);

- протокол огляду місця події від 17.10.2022 у період часу 16:00-16:15, з невід`ємним додатком до нього у (ілюстративна таблиця), проведеного слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 в присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , спеціаліста ОСОБА_19 , об`єктом якого була ділянка місцевості, розташована за адресою: м. Київ, вул. Корабельна, 6, територія ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ», огороджена по периметру парканом. У ході огляду було оглянуто ділянку території біля фасаду двоповерхової будівлі, вхід здійснюється через металеві двері. На ділянці розташований асфальтобетон приблизно 6 м шириною за бетонним бордюром з правої частини, розташовані на земельній ділянці рослинні насадження, біля рослинних насаджень розташоване дерево (горіх). Під час огляду нічого не було виявлено та вилучено (а.к.п. 181-185, т.1);

- постанова про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-кінозйомки, відеозапису від 18.10.2022 (а.к.п. 186-187, т. 1);

- протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 18.10.2022 у період часу 16:20-16:25, проведеного слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 у приміщенні, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Корабельна, 6, за участю власника/володільця приладів або засобів ОСОБА_20 , відповідно до якого останній зняв показання із технічного засобу відеофіксації, зокрема, з камер зовнішнього відеоспостереження підприємства ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» (м. Київ, вул. Корабельна, 6) шляхом копіювання відповідних відеоматеріалів (фото-, відеофайлів) на оптичний носій інформації, а саме: флеш-носій у форматі диску, який був наданий слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 (а.к.п. 188-189, т. 1);

- протокол огляду відеозапису від 29.12.2022, проведеного слідчим СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_21 , а саме DVD-диск, на якому збережено відеозапис з камер відеоспостереження підприємства ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» від 17.10.2022, який було безпосередньо досліджено судом за участю учасників судового провадження.

За результатами проведеного дослідження було встановлено, що DVD-диск містить відеозапис «IPкамера3_fab_fab_1700_1744_187251.mp4», на якому зафіксовано три особи (особу, яка тримає у правій руці мітлу, одягнений в окуляри, жилетку темного кольору, сорочку сірого кольору та взуття чорного кольору ( ОСОБА_6 ); особа жіночої статі, яка одягнена в куртку білого кольору, темно-сині штани, блакитні капці та особа, одягнена в кепку синього кольору, куртку темно-синього кольору та штани чорного кольору ( ОСОБА_9 ). З відеозапису вбачається, що ОСОБА_6 прямує в бік потерпілого ОСОБА_9 з мітлою у правій руці (10:17:25), далі підходить до нього і замахується у його бік мітлою (10:17:30) та завдає удару мітлою в обличчя потерпілого, після чого останній відходить на кілька кроків від ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_6 спробував завдати ще один удар в область обличчя ОСОБА_9 , але потерпілий підняв руку для зупинення удару (10:17:33). В кінці відеозапису ОСОБА_9 відсутній, а ОСОБА_22 залишається на місці (а.к.п. 192-199, т. 1);

- висновок експерта від 31.01.2023 №042-79-2023 за результатами проведення судово-медичної-експертизи, відповідно до висновків якої під час первинно відомого звернення 17.10.2022 о 11:09 по медичну допомогу у ОСОБА_9 (з урахуванням даних проведених у подальшому інструментальних досліджень та оперативного втручання), мало місце тілесне ушкодження у виді травми нижньої щелепи: двосторонній перелом тіла нижньої щелепи зліва та справа, крововиливи на слизовій оболонці в ділянці альвеолярних відростків зліва та справа - що потребувало проведенню оперативного лікування - металоостеосинтезу нижньої щелепи.

Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від травмуючої дії тупого (тупих) предмету(предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну та обставинам, вказаним в Постанові, тобто 17.10.2022, та не супроводжувались небезпечними для життя явищами. Рентгенологічні дані вказують на наявність двобічного перелому тіла нижньої щелепи, дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок так і відновлення порушеної функції буде спостерігатись у строк понад 21 добу (звичайні строки консолідації такого перелому та відновлення функції травмованої ділянки перевищують 21 добу), та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. За таких обставин, є підстави стверджувати, що вищевказана травма відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах, які зафіксовані на відео з камери відеоспостереження, що містяться на СД-диску наданому на експертизу. Можливість утворення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень внаслідок його падіння з висоти власного зросту на площину малоймовірна. (а.к.п. 103-112, т. 1);

- копія карти виїзду швидкої медичної допомоги (форма №110/о) від 17.10.2022 за №1194-1а, відповідно до якої бригадою медичної швидкої допомоги до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: м. Київ, вул. Корабельна, 6, об 11:09 було здійснено виїзд у складі фельдшерів з медицини з невідкладних станів Романовського та ОСОБА_23 , якими ОСОБА_9 було встановлено попередній діагноз «Перелом нижньої щелепи. Гостра реакція на стрес. Код МКХ-Х: S02» (п. 26). Також указано, що зі слів пацієнта, цього дня під час збирання горіхів на території місця, де працює, його вдарив палицею від метли в щелепу інший двірник. Свідомість не втрачав, все, що відбулося, пам`ятає. При огляді нижньої щелепи візуалізується набряк з правого боку. При пальпації: при відкриванні рота крепітація нижньої щелепи з обох боків, а також біль (а.к.п. 216, т. 2);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.10.2022, в результаті проведення вказаної слідчої (розшукової) дії потерпілий ОСОБА_9 серед представлених на фотознімках осіб за зовнішніми ознаками обличчя впізнав ОСОБА_6 як особу, котра, тримаючи в руках мітлу, завдала нею удару в обличчя (а.к.п. 217-220, т. 2);

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що поза розумним сумнівом є доведеним, приходить до висновку, що за результатами судового розгляду повністю доведено винуватість ОСОБА_6 в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину за обставин, установлених у судовому засіданні, та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України.

Разом із тим, як вбачається зі змісту обвинувального акта, складеного слідчим ОСОБА_21 та затвердженого прокурором ОСОБА_8 , сторона обвинувачення, викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважала встановленими, вказала про те, що 17.10.2022 приблизно о 10:30 ОСОБА_6 поблизу приміщення ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» (м. Київ, вул. Корабельна, 6) під час словесного конфлікту з ОСОБА_9 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завдав дерев`яною частиною мітли два удари у правий та лівий бік обличчя ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день.

Однак, за результатами судового провадження судом було встановлено, що «17.10.2022 приблизно о 10:30 ОСОБА_6 перебував поблизу приміщення ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» за адресою: м. Київ, вул. Корабельна, 6, де між ним та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник словесний конфлікт з приводу висаджених обвинуваченим рослин, у ході цього конфлікту в ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізуючи свій вищевказаний умисел, того ж дня в той же час і в тому ж місці ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тримаючи мітлу у правій руці дерев`яним держаком до верху, завдав один удар дерев`яною частиною мітли (держаком) знизу вверх в обличчя ОСОБА_9 , а саме в нижню щелепу зліва, на що останній виставив руку вперед. Після цього, ОСОБА_6 спробував завдати ОСОБА_9 удару робочою частиною мітли справа, однак потерпілий, виставивши руку, зміг уникнути удару.

Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 травму нижньої щелепи: двосторонній перелом тіла нижньої щелепи зліва та справа, крововиливи на слизовій оболонці в ділянці альвеолярних відростків зліва та справа, що відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день», що об`єктивно підтверджується дослідженими доказами у кримінальному провадженні, зокрема, як показаннями потерпілого так і обвинуваченого, які у свою чергу беззаперечно підтверджуються документами про подію та обставини кримінального провадження, долученими до матеріалів кримінального провадження, про які вказано вище, серед іншого, - протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.10.2022; - протокол огляду відеозапису від 29.12.2022; - відеозапис з камер відеоспостереження підприємства ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» від 17.10.2022.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд приходить до наступного висновку.

Як неодноразово орієнтував у своїх постановах Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду (зокрема, у постановах від 13.11.2018 у справі №401/2807/16-к (провадження №51-2816км18), від 11.06.2024 у справі №638/1500/23 (провадження №51-965км24) дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Суд, призначаючи покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато у чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання повною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за кримінальне правопорушення є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження. Реалізуючи принцип індивідуалізації покарання, необхідно в остаточному підсумку враховувати діяння, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вплив призначеного покарання на виправлення й перевиховання конкретного засудженого.

При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Призначаючи покарання та встановлюючи ступінь вини у вчиненому, суд повинен дати оцінку не лише кримінально караним діянням, а й обставинам кримінального провадження у сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема, відомостями про схильність такої особи до вчинення кримінальних правопорушень та відомостями про поведінку до вчинення злочинних дій, про його соціальні зв`язки, спосіб життя та інші обставини, які впливають на прийняття рішення.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, характер, мотиви та обставини вчинення злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, про наявність якої також зазначено стороною обвинувачення в обвинувальному акті, суд визнає «вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку» з огляду на те, що потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент події мав вік повних 67 років, тобто є особою похилого віку відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.1993 № 3721-ХІІ.

Обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що, на переконання суду, свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - «щире каяття», про наявність якої також було зазначено стороною обвинувачення в обвинувальному акті.

Зважив суд і на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що він є особою похилого віку, на момент ухвалення вироку має вік повних 63 роки, має професійну освіту (технік-електромеханік), протягом життя починаючи з 1979 року працював на різних посадах (водій, охоронець, працівник на виробництві), з 1986 року є вдівцем, з цього часу самостійно утримував і виховував двох дітей сина 1982 року народження та доньку 1984 року народження, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із дорослим сином, офіційно працевлаштований двірником, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має інвалідність 3 групи у зв`язку з вадами зору, пенсіонер, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції норми закону, що передбачає відповідальність за вчинене.

При цьому, суд не знайшов обгрунтованих підстав для можливості призначення іншого більш м`якого виду основного покарання, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, а саме у виді виправних робіт та/або обмеження волі з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 57 КК України визначено, що виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент ухвалення вироку у цій справі останньому виповнилося повних 63 роки.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначається, крім іншого, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

За загальними правилами, визначеними ч. 1 ст. 26 вказаного Закону України, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Таким чином, кримінальний закон не пов`язує призначення покарання з оформленням та отриманням певного виду пенсії, натомість пов`язує з досягненням особою пенсійного віку, який слід вважати 60 років.

Отже, ОСОБА_6 є особою, яка на момент ухвалення вироку у цій справі та призначення покарання, досягла пенсійного віку, що виключає призначення йому покарання у виді виправних робіт та/або обмеження волі.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого, зваживши на позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, а також висновок, що міститься у досудовій доповіді про низький ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_9 (далі - цивільний позивач, потерпілий) цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 (далі - цивільний відповідач 1, обвинувачений) та ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» (WEPLAY MERCHANDISE) (далі - цивільний відповідач 2, ТОВ), про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також про стягнення судових витрат потерпілого, суд виходить з наступного.

Так, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (ч. ст. 124 КПК України).

За змістом частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 цього Кодексу шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 368 та частинами 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №398/4782/18 (провадження №51-6372км19) потерпіла сторона, подаючи до суду першої інстанції позовну заяву та заяву про уточнення позовних вимог, визначилася зі змістом позовних вимог, способом захисту своїх прав та інтересів, тобто із сумою відшкодування заподіяної їй як матеріальної, так і моральної шкоди, а також із відповідачами, з яких вона вважала за необхідне стягнути цю суму, а тому суд повинен розглядати заявлені потерпілою позовні вимоги виключно в межах заявленого нею позову з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 23.06.2023 потерпілий ОСОБА_9 (далі - цивільний позивач, потерпілий) звернувся до суду з позовною заявою (цивільним позовом) до обвинуваченого ОСОБА_6 (далі - цивільний відповідач 1, обвинувачений) та ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» (WEPLAY MERCHANDISE) (далі - цивільний відповідач 2, ТОВ), в якому просить стягнути на його користь у солідарному порядку в рівних частинах з цивільного відповідача 1 та цивільного відповідача 2:

- у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 12 202,20 грн;

- у рахунок відшкодування моральної шкоди - 188 000,00 грн.

- судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12 202,20 грн, цивільний позивач зазначив про вартість понесених витрат, пов`язаних з лікуванням тілесних ушкоджень, отриманих ним 17.10.2022 внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 188 000,00 грн, цивільний позивач зазначив про глибину фізичних і душевних страждань через двосторонній перелом нижньої щелепи, про істотні зміни в його житті з огляду на тривалість необхідного лікування, здійснення оперативних втручань та подальшої реабілітації, враховуючи його вік та те, що після ракетних атак рф проти України було пошкоджено низку об`єктів критичної інфраструктури, внаслідок чого діяли довготривалі відключення електропостачання на території всієї країни, що суттєво перешкоджало йому отримати медичну допомогу та проходити лікування (а.к.п. 84-96, т. 1).

У відзиві на позовну заяву представник цивільного відповідача 1, не заперечуючи розміру матеріальної шкоди, вказує про необґрунтованість та недоведеність доказами розміру моральної шкоди та просить суд стягнути з його підзахисного моральну шкоду в розмірі 12 202,20 грн, що є рівною сумі доведеної матеріальної шкоди.

Обґрунтовуючи свою позицію, представник просить суд зважити на поведінку потерпілого, котрий фактично спровокував дії обвинуваченого та на те, що останній на стадії досудового розслідування намагався відшкодувати цивільному позивачу шкоду і пропонував йому в рахунок відшкодування шкоди 2 000 дол. США, на що потерпіла сторона повідомила, що розмір відшкодування становить 10 000 дол. США, однак для обвинуваченого це є занадто велика й непомірна сума з огляду на його вік, стан здоров`я, те, що він є пенсіонером через встановлену інвалідність третьої групи за загальним захворюванням по зору, працює двірником та отримує відповідну посаді заробітну плату, тобто не є заможною людиною (а.к.п. 111-114, т. 1).

У відзиві на позовну заяву представник цивільного відповідача 2 просить суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог цивільного позивача до цивільного відповідача 2, зазначивши, що дійсно обвинувачений офіційно працевлаштований у ТОВ «Віплей Мерчендайз» з 21.01.2021 на посаді двірника, дійсно в робочий час на території, прилеглої до приміщення, що орендовано ТОВ, сталася сварка між потерпілим та обвинуваченим, під час якої останній завдав удар дерев`яним держаком мітли в обличчя потерпілого, однак сам факт завдання обвинуваченим шкоди жодним чином не пов`язаний з виконанням ним своїх трудових (службових) обов`язків, які було на нього покладено, завдання обвинуваченим шкоди трапилося під час словесного конфлікту з потерпілим через раптово виниклі неприязні стосунки між ними, що могло статися будь-де, а тому в юридичної особи ТОВ «Віплей Мерчендайз» не виникає юридичної відповідальності за шкоду, спричинену його працівником (цивільним відповідачем 1) під час бійки, оскільки така бійка не пов`язана з виконанням цивільним відповідачем 1 трудових обов`язків (двірник), хоча й сталася в робочий час (а.к.п. 132-153, т. 1).

У відповіді на відзив цивільного відповідача 2 потерпілий вважає, що доводи представника ТОВ «Віплей Мерчендайз» про необґрунтованість позовних вимог до цивільного відповідача 2 є безпідставними, оскільки такі доводи повністю спростовуються доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, такими як: наказ від 20.01.2021 №8-к/тр про прийняття цивільного відповідача 1 на роботу на посаду двірника; посадова інструкція двірника, відповідно до якої двірник прибирає закріплені за ним тротуари та інші ділянки, території, які відносяться до обслуговуваного об`єкту; відеозапис події від 17.10.2022, на якому зафіксовано те, що обвинувачений здійснює прибирання території, використовуючи господарський інвентар для прибирання (а.к.п. 238-240, т. 1).

У письмових поясненнях по справі (з урахуванням відзиву на позовну заяву цивільного відповідача 1) потерпілий зазначає, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, йому було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Під час оперативного втручання вперше лікарями було поміщено кістки у правильне положення та зафіксовано за допомогою спеціальною металевою конструкцією (металоостеосинтез нижньої щелепи), через що він тривалий час постійно відчував дуже сильний фізичний біль, що не давав нормально ні їсти, ні спати, ні жити, постійно відчував роздратованість, був у пригніченому настрої, мав поганий сон, був змушений постійно відвідувати медичні заклади, так як у його віці загоєння травми відбувалося дуже повільно і навіть на цей час після спливу тривалого часу нижня губа майже не рухається (а.к.п. 245-246а, т. 1).

У письмових поясненнях по справі представник цивільного відповідача 2, наполягаючи на відсутності обгрунтованих і законних підстав для стягнення з ТОВ «Віплей Мерчендайз» шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зазначає, що конфлікт між чоловіками хоча і стався в робочий час двірника цивільного відповідача 2 під час прибирання ним території, однак виник між чоловіками на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, водночас бійка між чоловіками жодним чином не була пов`язана з виконанням обвинуваченим трудових обов`язків, оскільки така бійка могла статися незалежно від того, де б працював обвинувачений (а.к.п. 135-153 т. 2).

Твердження представника цивільного відповідача 2 (ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ») - адвоката ОСОБА_14 про те, що цивільний відповідач 2, як роботодавець обвинуваченого ОСОБА_6 (цивільного відповідача 1), не може нести юридичну, цивільну відповідальність за дії цивільного відповідача 1, які є предметом судового розгляду у цьому кримінальному провадженні, суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

З метою гарантування правової визначеності щодо застосування інституту цивільного позову у кримінальному провадженні та з метою забезпечення єдності та сталості відповідної судової практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к (провадження №13-24кс19) зазначає, що положення ч. 1 ст. 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної та/або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим та/або неосудною особою).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому, як зазначає Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постановах від 14.03.2019 у справі №632/1400/16-к (провадження №51-8992км18) та від 15.02.2023 у справі №712/10956/16-к (провадження №51-3095км22), під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків) (постанову Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №646/989/18 (провадження №61-2225св20).

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 19.09.2023 у справі №446/1959/20 (провадження №51-1806км22) зазначає, що стаття 1172 ЦК України не передбачає, що відповідальність настає лише у разі добросовісного і правильного виконання працівником своїх службових обов`язків. Це звузило б застосування цього положення лише до випадків, коли завдання шкоди третім особам прямо входило б в службові обов`язки працівника. Тому ця стаття покладає на роботодавця обов`язок відшкодування, навіть якщо працівник виконував свої обов`язки неналежним чином, порушуючи відповідні правила і процедури, перевищуючи надані повноваження або зловживаючи ними.

З аналізу змісту глави 82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_6 виконував трудові (службові) обов`язки двірника згідно наказу (розпорядження) №8-к/тр від 20.01.2021 про прийняття на роботу (т. 1 а.к.п. 136) та посадової інструкції, якою на останнього покладено відповідні обов`язки, серед іншого: прибирати закріплені за ним тротуари та інші ділянки території, які відносяться до обслуговуваного об`єкта (будинку, промислової, господарської або іншої будівлі чи споруди) (п. 2.1. Інструкції); стежити за справністю і збереженням всього зовнішнього будинкового обладнання і майна (огорож, драбин, карнизів, водостічних труб, урн, вивісок тощо), за збереженістю зелених насаджень і їх огорож (п. 2.5. Інструкції). Також відповідно до п. 3.1. цієї ж Інструкції двірник має право вживати дії для запобігання та усунення випадків будь-якого порушення або невідповідностей (т. 1 а.к.п. 137-139).

Судом установлено, що подія кримінального правопорушення мала місце в момент перебування ОСОБА_6 на робочому місці та була пов`язана з діями, направленими на збереження зелених насаджень на ввіреній йому території.

Суд не може погодитися з твердженнями представника цивільного позивача 2 про те, що факт завдання ОСОБА_6 шкоди жодним чином не пов`язано з виконанням останнім своїх трудових (службових) обов`язків, які було на нього покладено, оскільки подія злочину відбулася під час словесного конфлікту внаслідок раптово виниклих неприязних стосунків, що могло статися будь-де, а тому в юридичної особи ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» не виникає та не могло виникнути юридичної відповідальності за шкоду, спричинену його працівником (цивільним відповідачем 1) під час бійки, оскільки бійка не пов`язана з виконанням цивільним відповідачем 1 трудових обов`язків (двірник), хоча й сталася в робочий час.

Так, частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 19.09.2023 у справі №446/1959/20 (провадження №51-1806км22) зазначає, що відповідно до статей 614 та 1166 ЦК України на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях або діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

За результатами судового розгляду встановлено, що юридичне формулювання мотивів вчинення ОСОБА_6 злочину «під час словесного конфлікту через раптово виниклі неприязні стосунки з потерпілим» жодними чином не спростовує встановлені в ході судового розгляду обставини того, що причиною конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 стало те, що останній знаходився на зеленому насадженні, яке було ввірене ОСОБА_6 в силу покладених на нього посадових обов`язків як двірника в робочий час, зокрема, обов`язку його збереження.

Подія цієї справи мала місце в години робочого дня під час виконання ОСОБА_6 своїх обов`язків на робочому місці. Хоча завдання потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень сталось внаслідок суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_6 і не входило в службові обов`язки останнього, однак суд вважає, що за результатами судового розгляду повністю доведено, що злочин вчинено ОСОБА_6 при виконанні ним трудових обов`язків двірника, а не як громадянином (фізичною особою, яка перебуває в стійкому правовому зв`язку з державою).

Таким чином, твердження представника цивільного відповідача 2 про те, що ОСОБА_6 хоча і перебував на робочому місці, однак його дії не пов`язані з виконанням останнім дій, передбачених посадовою інструкцією, не співвідносяться з доказами, дослідженими судом за результатами судового провадження, а посилання представника цивільного відповідача 2 на постанову Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №338/12193/16-ц є нерелевантним.

Стосовно позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 та ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» про стягнення на його користь у солідарному порядку з кожного в рівних частинах у рахунок відшкодування матеріальної шкоди у сумі 12 202,20 грн, то суд виходить з наступного.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частини 1, 2 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частин 2, 3, 8 ст. 83 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставини повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позовні вимоги в частині розміру матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 12 202,20 грн повністю знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, ґрунтуються на доказах, що були надані потерпілою стороною, про матеріальні витрати на лікування ОСОБА_9 , що відображено в рахунку та чеках, які узгоджуються із медичною документацією, характером нанесених тілесних ушкоджень та рекомендаціями лікарів.

Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з того, що відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, суд вважає правильним стягнути солідарно у рівних частинах з ОСОБА_6 та ТОВ «Віплей Мерчендайз» на користь потерпілого завдану матеріальну шкоду в сумі 12 202,20 грн .

Що стосується позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 та ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» про стягнення на його користь у солідарному порядку з кожного в рівних частинах у рахунок відшкодування моральної шкоди 188 000,00 грн, то суд виходить з наступного.

Так, вимога позивача про стягнення моральної шкоди заявлена як до обвинуваченого так і до ТОВ «Віплей Мерчендайз», що на час вчинення злочину перебувало в трудових відносинах з ОСОБА_6 , з огляду на вищезазначену практику Верховного Суду є обгрунтованою.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.03.2024 у справі №175/825/21 (провадження №51-4295км23).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.10.2024 у справі №742/2415/22 (провадження №51-2865км24).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення ЄСПЛ у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу» від 29.03.2001, «Калок проти Франції» від 20.07.2000 та «Недбала проти Польщі» від 04.07.2000, «Перна проти Італії» від 25.07.2001, «Білуха проти України» від 09.02.2007 ЄСПЛ дійшов висновку, що в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі та адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Суд вважає доведеним факт завдання ОСОБА_9 моральної шкоди, що виразилися в ушкодженні його здоров`я, перенесені фізичного болю, нервового потрясіння, необхідності подальшого проходження оздоровлення.

При визначені розміру відшкодування потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди суд також враховує роз`яснення, що міститься у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди».

Таким чином, суд, враховуючи характер вчиненого злочину, його наслідки, глибину та тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, пов`язаних з вчиненням щодо нього протиправних дій, ступінь змін у звичайному ритмі життя потерпілого через протиправні дії двірника ТОВ «Віплей Мерчендайз» ОСОБА_6 , характер отриманих ушкоджень здоров`я, час та рівень зусиль, які вимушений прикладати потерпілий для відновлення стану здоров`я, посттравматичний емоційно-психологічний стан потерпілого, зважуючи на ненадання потерпілим доказів того, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він надалі потребуватиме додаткового дороговартісного обстеження та лікування, суд приходить до висновку, що заявлена потерпілим сума моральної шкоди не співвідноситься із засадами розумності, виваженості, справедливості та може призвести до безпідставного збагачення позивача, а тому цивільний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню зі стягненням у солідарному порядку в рівних частинах з ОСОБА_6 та ТОВ «Віплей Мерчендайз» на користь потерпілого моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 70 00,00 (сімдесят тисяч) грн.

Водночас, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 та ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» про стягнення судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у справі про відшкодування позивачу завданих збитків.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись положеннями статей 100, 124, 127, 128, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позовні вимоги ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» () про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути солідарно в рівних частинах з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» () на користь ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 12 202 (дванадцять тисяч двісті дві) грн 20 коп.

Стягнути солідарно в рівних частинах з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» () на користь ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн.

В іншій частині відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- диск DVD зеленого кольору з відеозаписом з камери відеоспостереження приміщення ТОВ «ВІПЛЕЙ МЕРЧЕНДАЙЗ» за адресою: м. Київ, вул. Корабельна, 6 (постанова від 19.10.2023) - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в рахунок відшкодування витрат на залучення експерта (Отримувач: ГУК у м. Києві/Оболонський р-н 24060300; Код отримувача ; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Номер рахунку (IBAN): UA0026006; Код класифікації доходів бюджету: 24060300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження):

- в сумі 6 013 (шість тисяч тринадцять) грн 00 коп. (висновок експерта від 31.01.2023 №042-79-2023).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1