Справа № 346/556/25
Провадження № 1-кс/346/353/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Слідчий суддя ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2025 року за № 0000115, про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Конюшки, Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 січня 2025 року близько 18 год 16 хв, у квартирі АДРЕСА_3 , під час розпивання спритних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , на ґрунті ревнощів виник конфлікт. В ході конфлікту ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , шляхом заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, наніс їй один удар в живіт предметом, зовні схожим на медичний скальпель.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 24 березня 2025 року у ОСОБА_7 наявне тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота з пораненням в черевну порожнину та ушкодженням великого чепця, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, яке є небезпечним для життя.

Зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів відповідальність за вчинення яких, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 30.01.2025 із додатками, показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , показами потерпілої ОСОБА_7 , протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 31.01.2025, висновком судово-медичної експертизи від 24.03.2025 згідно із яким у ОСОБА_7 наявне тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота з пораненням в черевну порожнину та ушкодженням великого чепця, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, яке є небезпечним для життя, протоколом проведеного слідчого експерименту із потерпілою ОСОБА_7 , протоколом проведеного слідчого експерименту із свідком ОСОБА_8 та протоколом проведеного слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_4 , а також іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Прокурор вказує, що 31 січня 2025 року о 09 год ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 01 лютого 2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 31 березня 2025 року.

Прокурор вказує, що ОСОБА_4 під вартою в умовах Івано-Франківської установи виконання покарань №12 м. Івано-Франківськ.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершено 27 березня 2025 року та згідно ст.ст. 283, 290 та 291 КПК України, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування скеровано до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Прокурор зазначає, що строк на який ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується, однак ризики, які стали підставою обрання запобіжного заходу не перестали існувати.

До таких ризиків відносяться передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Прокурор мотивує вказані ризики тим, що ОСОБА_4 має слабкі соціальні зв`язки, офіційно не працевлаштований, не навчається, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, усвідомлюючи тяжкість покарання, може переховуватись від суду, оскільки усвідомлює, що обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі; може незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки йому відомі місця їх проживання, а також, вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи.

Тому враховуючи вказані ризики вважає, що застосування для обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить вирішення завдань кримінального провадження. Тому просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном шістдесят діб, без права визначення застави.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав із зазначених підстав та просить клопотання задовольнити.

Сторона захисту щодо клопотання заперечила, та просить у продовженні запобіжного заходу відмовити та звільнити обвинуваченого з-під варти. Вказують, що стороною обвинувачення не підтверджено доказами наявність ризиків., а ОСОБА_4 не має наміру переховуватись від органів слідства і суду, в ході досудового розслідування він сприяв розкриттю злочину. Потерпіла претензій до обвинуваченого не має, має намір з ним примиритися і не бажає щоб його суворо карали. Не вбачає ризику впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, переховуватись від суду в обвинуваченого наміру немає. Враховуючи позитивну характеристику Яцківа, та те, що злочин ним вчинено вперше, продовжувати строк дії запобіжного заходу немає підстав. повідомив, що як їм стало відомо з отриманої повістки, судове засідання по розгляду обвинувального акту призначено судом на 02 квітня 2025 року, тобто на дату після спливу строку запобіжного заходу.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 5 (п.1 пп. (с)) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Тримання під вартою відповідно до вказаних конвенційних положень має бути пропорційним заходом для досягнення зазначеної мети (Ladent проти Польщі, пункти 55-56).

«Обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин (Ilgar Mammadov проти Азербайджану, п.88; Erdagoz проти Туреччини, п. 51; Fox, Campbell і Hartley проти Сполученого Королівства, п 32).

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

Відповідно до ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Як встановлено ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, зважаючи на те, що обвинувальний акт відносно нього сформований та скерований на розгляд до суду.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Про це, зокрема, свідчать досліджені в судовому засіданні протокол огляду місця події, протокол огляду від 31.01.2025, протокол допиту потерпілої ОСОБА_7 , Протоколи допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , медичні довідки.

При цьому необхідно відзначити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження, одним із яких є запобіжний захід, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя згоден із тим, що прокурор довів наявність ризику переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування чи суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років; він є дієздатним, а тому не може не усвідомлювати особливу тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку призначення судом такого покарання, і ті невідворотні наслідки, які можуть настати особисто для нього, якщо суд визнає його вину і призначить таке покарання. Також слідчий суддя відзначає те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, що також може спонукати підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування чи суду.

Слідчий суддя згоден також із тим, що прокурор довів наявність ризику впливу обвинуваченим на свідків та потерпілу, оскільки вони не допитані в судовому засіданні, добре йому знайомі, він може вплинути на зміну ними своїх показів на майбутнє.

Також слідчий суддя згоден із тим, що прокурор довів існування ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень щодо потерпілої, оскільки спілкування останньої з іншими особами викликає у нього відчуття ревнощів, що він підтвердив в судовому засіданні і не виключає можливості виникнення у підозрюваного раптового повторного наміру на вчинення неправомірних дій щодо неї.

Отже слідчий суддя погоджується із тим, що слідчий довів наявність вказаних ним ризиків, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України. Однак відзначає, що за положеннями частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо слідчий чи прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Зважаючи на викладені вище норми закону, і з мотивів вказаних вище, слідчий суддя погоджується із тим, що сама суть всіх інших більш м`яких запобіжних заходів, зокрема: особисте зобов`язання (стаття 179 КПК України), особиста порука (стаття 180 КПК України), застава (стаття 182 КПК України), домашній арешт у певний час доби (стаття 181 КПК України, з урахуванням частини 3 статті 196 КПК України), на даний момент, не зможуть запобігти доведеним ризикам.

Домашній арешт, вочевидь не зможе запобігти ризику впливу на свідків та потерпілу та вчиненню обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки останній просить встановити домашній арешт за адресою, де проживає ключовий свідок кримінального правопорушення та потерпіла, що на думку слідчого судді є неприпустимим. Інформації про інше помешкання, в якому б він міг би відбувати домашній арешт, стороною захисту слідчому судді не надано. Не зможе запобігти ризикам з вищеописаних причин і запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання підозрюваного.

Таким чином, з огляду на вказані положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, беручи до уваги подані прокурором докази, особу обвинуваченого, який ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків, офіційних джерел доходів, підозрюється у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та продовжити застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам і забезпечити виконання підозрюваним процесуальних рішень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 27, 87, 107, 176-178, 184, 193, 194, 196, 198 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме по 26 травня 2025 року включно, без визначення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1