Справа №293/125/25
Провадження №1-кп/293/116/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003898 від 13.12.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовозовослужбовця, раніше відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

ОСОБА_4 13.12.2024, близько 21 год 00 хв, перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де святкуючи своє день народження, разом з ОСОБА_6 вживали алкогольні напої.

У цей день, час, місці та за вказаних вище обставин, після вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 вийшли з указаного вище будинку на подвір`я для розмови, під час якої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій зазначений злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у дворі зазначеного будинку за вказаної вище адресою, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взявши правою рукою сокиру, яка лежала в підсобному приміщенні цього домогосподарства, наблизився до ОСОБА_6 та наніс йому один удар обухом сокири в область голови, від якого останній впав на землю.

У результаті своїх протиправних дій по відношенню до ОСОБА_6 , що виразились в умисному нанесенні йому одного удару обухом сокири в область голови, ОСОБА_4 спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: підшкірної гематоми в скронево-виличній ділянці справа, перелому відростжу виличної кістки справа, геморагічного забою головного мозку скроневої частки справа, лобної зліва та вдавленого перелому скроневої кістки справа із зміщенням уламків в порожнину черепа, які призвели до черепно-мозкової травми, яка за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

За наведених обставин ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме умисне нанесенні тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті.

Показав, що дійсно внаслідок сварки з потерпілим ОСОБА_6 наніс йому один удар обухом сокири в область голови, від якого останній впав на землю.

У вчиненому щиро розкаявся, просить суворо не карати. З потерпілим примирились.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився.

У заяві від 10.03.2025, яка надійшла до суду 11.03.2025 просить справу розглядати у його відсутності, щодо міри покарання просить суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_4 та не позбавляти його волі.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, тому ці його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 суд установив, що останній раніше відповідно до ст. 89 КК України не судимий, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є військовослужбовцеи, за місце проживання та служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за висновком судово-психіатричного експерта №19-2025, ОСОБА_4 в період вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення виявляв клінічні ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, ускладненого вживанням алкогольних напоїв та наркотичних речовин, в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру, не потребує.

Також, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому суд враховує, що згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активнее сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини що пом`якшуюють покарання та обставину, що його обтяжує, враховуючи особу обвинуваченого, уважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України, що є необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Водночас з урахуванням встановлених обставин стосовно особи обвинуваченого, суд дійшов переконання, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.

Важливим є те, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням буде сприяти його виправленню, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".

Підстав для обрання більш м`якого або тяжкого покарання суд не знаходить.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підсумовуючи викладене, на переконання суду, саме визначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повністю відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Визначене обвинуваченому покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

Запобіжний захід обвинуваченому на досудовому слідстві відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.12.2024 обрано у виді тримання під вартою зі строком дії до 10.02.2025 включно.

Під час розгляду кримінального провадження в суді ухвалою суду від 05.02.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено на строк 60 (шістдесят) діб (до 06.04.2025 включно).

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_4 судом призначається покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд не вбачає підтстав продовжувати дію обраного раніше стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та з урахуванням норм ст.ст. 177, 178 КПК України, уважає за доцільне змінити застосований раніше запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення, починаючи з 23:00 год 13.12.2024 (дати затримання відміченої в протоколі затримання) по 11.03.2025 року (дата звільнення з-під варти в залі суду) включно.

V. Рішення щодо речових доказів

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні постанови про їх визнання такими.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п"ять) років.

2. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

3. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4. Відповідно до ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 11.03.2025.

5. До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід, застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 16.12.2024 у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжений ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 05.02.2025 до 06.04.2025, змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання та покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

6. Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

7. ОСОБА_4 звільнити з-під варти негайно.

8. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення, починаючи з 23 год. 00 хв. 13.12.2024 (дати затримання відміченої в протоколі затримання) по 11.03.2025 (дата звіьнення з-під варти в залі суду) включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

9. Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.12.2024 на сокиру, дерв"яна та металева частина якої із плямами речовини бурого кольору.

10. Речові докази:

- штани спортивні чорні, светер сірого кольору зі слідами РБК, куртку темно-синього кольору, які передані на зберігання до кімнати речових доказів Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області повернути ОСОБА_4 , як власнику.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_7