ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2819/24 Справа № 185/6671/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001376 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровську, громадянина України, який має середню-технічну освіту, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді номер обслуги артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 68000, 00 грн., з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Цивільний позов прокурора в інтересах Національної служби здоров`я України до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_8 , а також, в інтересах Павлоградської міської ради до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_8 - задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь Національної служби здоров`я України витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_8 від кримінального правопорушення в сумі 37679 грн. 46 коп., а також стягнуто з ОСОБА_7 на користь Павлоградської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_8 від кримінального правопорушення в сумі 3527 грн. 90 коп.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 200000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів та розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією і проходячи її на посаді номер обслуги артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , о 13 годин 26 хвилин 04 грудня 2022 року, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває у його власному користуванні на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , рухаючись по проїжджій частині дороги - вул. Дніпровської,-в напрямку від м. Дніпро до м. Донецьк в м. Павлоград Дніпропетровський області, в районі перехрестя з вул. Західнодонбаською, в порушення вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до яких:

п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Проявляючи кримінально-протиправну недбалість, діючи необережно, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи об`єктивну можливість в умовах необмеженої видимості спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, проїжджаючи перехрестя вул. Дніпровської з вул. Західнодонбаською в м. Павлоград, не переконався що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виїхав не нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перетинала вул. Дніпровську з права наліво відносно руху транспортного засобу, внаслідок чого, пішохід - ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляду політравми: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, забійні рани лобної ділянки справа, закритий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням кісткових уламків, гематома верхньої третини правого плеча, перелом кісток тазу (лобкової кістки), подвійний перелом третього ребра справа на рівні шийки з мінімальним зміщенням та на рівні бокового відрізку, переломи 3,4,5,6,7,8 ребер справа, переломи правих поперечних відростків 3,4,5,6,7,8 грудних хребців з мінімальним зміщенням.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок Павлогардського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року в частині призначеного покарання та вирішення питання щодо моральної компенсації змінити. Призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а також зменшити розмір моральної компенсації на користь ОСОБА_8 до 50000-70000 грн.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, а стягнутий розмір морального відшкодування занадто великим та непомірним для обвинуваченого. Крім того, обвинувачений вважає, що вирок суду не містить належних обґрунтувань щодо підстав з яких виходив суд першої інстанції обираючи такий розмір штрафу та стягуючи таку велику компенсацію на користь потерпілої у розмірі 200000 грн.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений свою апеляційну скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні з підстав та мотивів, викладених в ній. Додатково, в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку обвинувачений зазначив, що своєї вини не заперечує, однак визначений розмір моральної шкоди є необґрунтованим.

Прокурор та потерпіла проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечували, посилалися на їх безпідставність та необґрунтованість, просили залишити скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є повністю обґрунтованим, відповідним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, який пов`язаний із правопорушенням проти безпеки руху та експлуатації транспорту, яке виразилось у грубому порушенні ПДР України особою, яка керує транспортним засобом, а саме наїзді на пішохода на нерегульованому пішохідному переході, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляду політравми: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, забійні рани лобної ділянки справа, закритий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням кісткових уламків, гематома верхньої третини правого плеча, перелом кісток тазу (лобкової кістки), подвійний перелом третього ребра справа на рівні шийки з мінімальним зміщенням та на рівні бокового відрізку, переломи 3,4,5,6,7,8 ребер справа, переломи правих поперечних відростків 3,4,5,6,7,8 грудних хребців з мінімальним зміщенням, та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Врахував і конкретні обставини справи, а саме, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове відшкодування завданого збитку. Обставини, які обтяжують покарання в даному кримінальному провадженні відсутні.

Врахувавши всі вищенаведені обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 4000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму в розмірі 68000,00 грн., із позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, розмір, якого визначено в межах, установлених у санкції вказаної статті та не є максимальним, а також таким, що сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Стосовно тверджень обвинуваченого стосовно необхідності призначення йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, слід зазначити наступне, що обвинувачений у своїй апеляційній скарзі не посилається на необхідність застосування положень ст. 69 КК України, хоча вказаний розмір покарання є більш м`яким, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, а тому апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати це питання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступного.

Так, згідно із положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Згідно із п. 3, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньою мірою прийняв до уваги характер отриманих пошкоджень, зокрема закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням кісткових уламків, перелому кісток тазу (лобкової кістки), подвійного перелому третього ребра справа на рівні шийки з мінімальним зміщенням та на рівні бокового відрізку, переломи 3,4,5,6,7,8 ребер справа, переломів правих поперечних відростків 3,4,5,6,7,8 грудних хребців з мінімальним зміщенням, що свідчать про тяжкість вимушених змін у життєвих обставинах потерпілої, необхідність тривалого стороннього догляду за нею, значного часу та зусиль для відновлення попереднього стану здоров`я, обсяг моральних і життєвих страждань, переживань та незручностей, що були заподіяні їй неправомірними діями обвинуваченого. Визначений у вироку розмір відшкодування моральної шкоди, з урахуванням вищенаведених відомостей, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, не є вочевидь занадто великим.

Крім того, колегію суддів приймається до уваги те, що обвинувачений є діючим військовослужбовцем військової служби за мобілізацією і проходячи її на посаді номер обслуги артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , отримує достатнє грошове забезпечення від держави, а тому визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не є завідомо непомірним для нього.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, визначеного розміру моральної шкоди, а відтак і підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4