Номер провадження: 11-сс/813/1871/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі підозрюваної ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 13.11.2024, якою в межах к/п №0000416 від 19.09.2024 стосовно:

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянки України, не працюючої, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 04.04.2024 Київським райсудом м. Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, з випробуванням із іспитовим строком 1 рік;

- підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000416 від 20.09.2024 було частково задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_8 та стосовно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 11.01.2025 включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000 грн, з покладенням на неї у разі внесення застави строком до 11.01.2025 певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено продовження існування ризиків переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, а також здійснення незаконного впливу на свідків у провадження. Водночас, слідчий суддя погодився, що ризики на теперішній час зменшилися, зокрема сплив ризик вчинення іншого або продовження вчинення кримінального правопорушення через декриміналізацію кримінального правопорушення, за яке її було засуджено.

Врахувавши наведене, а також те, що майже всі слідчі дії проведено, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність зменшення підозрюваній ОСОБА_6 визначеного раніше розміру застави з 660 на 550 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на ненадання слідчим суддею оцінки усім обставинам справи з огляду на те, що:

- поза увагою слідчого судді залишилась недоведеність органом досудового розслідування наявності в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, натомість, свідки в даному кримінальному провадженні є понятими, приймали участь в огляді місця події, зазначена слідча дія фіксувалась на відео-камеру та такі особи фактично не допитувались та жодних показань не надавали; наразі ОСОБА_6 звернулась до суду 1-ої інстанції із клопотанням про її звільнення від покарання, призначеного їй вироком Київського райсуду м. Одеси від 04.04.2024 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку із декриміналізацією такого діяння;

- визначений слідчим суддею підозрюваній ОСОБА_6 розмір застави є завідомо непомірним для неї та її родини, є необґрунтовано завищеним, не містить належного обґрунтування в оскаржуваній ухвалі, натомість, було залишено поза увагою майновий та сімейний стан підозрюваної, яка не заміжня, не працевлаштована, не має на праві приватної власності об`єктів нерухомості.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати стосовно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, або зменшити розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави від 60 560 до 242 240 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримала доводи скарги захисника ОСОБА_7 , просила її задовольнити, водночас захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлялись належним чином, при цьому прокурор у поданій апеляційному суду заяві просив розглядати скаргу за його відсутності, у задоволенні скарги відмовити та ухвалу слідчого судді залишити без змін, а також повідомив, що обвинувальний акт у даному к/п 28.11.2024 направлений до Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. для розгляду.

Враховуючи неявку захисників та прокурора в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, врахувавши думку підозрюваної ОСОБА_6 , яка не заперечувала щодо розгляду скарги за відсутності захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_10 , на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності зазначених осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваної ОСОБА_6 , перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що її підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України є обґрунтованою.

Водночас, колегією суддів встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що існують заявлені ризики, які виправдовують продовження запобіжного заходу у виді тримання підозрюваної під вартою.

Так, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді та наголошує, що є достатньо підстав вважати, що підозрювана ОСОБА_6 може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків в зазначеному провадженні, які обґрунтовані тим, що остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із контрабандою психотропних речовин через митний кордон України з прихованням від митного контролю, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк до 10-ти років, має можливість перетинати державний кордон, у неї відсутні міцні соціальні зв`язки, офіційно не працевлаштована, тобто не має законних засобів до існування.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, не відповідають дійсності посилання захисника щодо недоведеності органом досудового розслідування наявності в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Що стосується аргументів захисника з приводу того, що відсутній ризик впливу підозрюваної на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки вони є понятими, приймали участь в огляді місця події, зазначена слідча дія фіксувалась на відео-камеру та фактично не допитувались і жодних показань не надавали, апеляційний суд їх до уваги не приймає, з огляду на те, що досудове розслідування триває, інкриміноване кримінальне правопорушення за версію органу досудового розслідування ймовірно вчинене групою осіб та встановлено лише частину свідків, які дають конкретні покази відносно підозрюваної, а тому обґрунтованими є підозри в тому, що у випадку перебування на волі підозрювана може незаконно впливати на свідків, що її викривають з метою зміни показань.

Щодо доводів захисника про те, що заявлені ризики зменшились, оскільки ОСОБА_6 звернулась до суду із клопотанням про її звільнення від покарання, призначеного вироком Київського райсуду м. Одеси від 04.04.2024 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку із декриміналізацією такого діяння, апеляційний суд звертає увагу захисника на те, що слідчий суддя під час вирішення питання щодо доцільності продовження дії запобіжного заходу наведені обставини врахував та вказав, що на теперішній час ризики зменшилися, зокрема сплив ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження його вчинення через декриміналізацію кримінального правопорушення, за яке ОСОБА_6 було засуджено.

Водночас, слідчий суддя зазначив і з такими висновками колегія суддів погоджується, що існування інших заявлених ризиків, з огляду на неможливість закінчення досудового розслідування в передбачені ст. 219 КПК України строки, виправдовує подальше тримання ОСОБА_6 під вартою. Більш того, за повідомленням прокурора 28.11.2024 обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 направлено до суду для здійснення судового розгляду.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту, що запобіжний захід застосований до ОСОБА_6 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде перевірена судом під час судового розгляду через нетривалий час в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останньої.

Що стосується доводів захисника відносно непомірного розміру застави, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Оскаржуваною ухвалою слідчий суддя з урахуванням майнового стану підозрюваної ОСОБА_6 та обставин вчинення злочину, зменшив ОСОБА_6 визначений раніше розмір застави з 666 до 550 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 грн.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

В даному випадку слідчий суддя вказаних вище вимог закону дотримався та при визначенні застави, яка перевищує передбачену п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував відомості про особу підозрюваної її майновий стан, специфіку інкримінованого злочину, який вчинений у найбільш несприятливий для держави час, ту обставину, що досудове розслідування триває та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що саме такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

За встановлених обставин, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про виключність випадку та необхідність на даному етапі визначення підозрюваній ОСОБА_6 в якості альтернативного запобіжного заходу застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів.

Відповідно до приписів п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 немає, тому ухвала слідчого судді, щодо ОСОБА_6 , підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2024, якою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.01.2025 включно, із визначенням застави в розмірі 1 514 000 грн залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4