Номер провадження: 11-кп/813/532/25
Справа № 510/1810/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції, кримінальне провадження № 0000181за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ренійського районного суду Одеської області від 17.01.2024року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрований та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України, не маючого судимостей,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією майна.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, змінений запобіжній захід у виді домашнього арешту на запобіжній захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання, ОСОБА_7 відрахований з дня фактичного затримання: з 17 січня 2024 р. (включно).

Також даним вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку, у 2022 р., більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_7 перебував у м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, де шляхом знахідки придбав згортки з речовиною білого кольору, пігулки, згорток з речовиною коричневого кольору, блістери таблеток «Метафін ІС», «Метадон-ЗН», які містять амфетамін, героїн, 6-моноацетилморфін, ацетилкодеїн, метадон та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту. Реалізуючи свій злочинний умисел, у 2022 р., більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_7 , в порушення вимог ст.7 ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», діючи умисно, незаконно, з метою подальшого збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, переніс згортки з речовиною білого кольору, пігулки, згорток з речовиною коричневого кольору, блістери таблеток «Метафін ІС», «Метадон-ЗН» до будинку за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де їх розфасував у паперові та фольговані згортки помістив до пакетів та розклав по території домоволодіння і в приміщенні будинку, та в подальшому незаконно зберігав з метою збуту. Цього ж року, більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_7 в кінці городу за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , побачив кущі рослини роду коноплі та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, виготовлення, зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу з метою збуту. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у 2022 р., більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 7 ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», діючи умисно, незаконно, з метою подальшого збуту наркотичного засобу - канабісу, зірвав рослини коноплі з листям, висушив та подрібнив їх, тим самим виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який переніс до сараю, розташованого за вищевказаною адресом, де в подальшому незаконно зберігав з метою збуту. В ході проведення обшуку 15.12.2022 р. за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , співробітниками поліції виявлено та вилучено: 1 згорток з грудочко-подібною речовиною рожевого кольору, масою 0,738 гр. та 2 згортки із грудочко-подібною речовиною бежевого кольору, загальною масою 1,561 гр., яка містить психотропну речовину, обіг якої заборонено - амфетамін, загальний вміст якого становить 1,341 гр.; 12 згортків з кристалічною речовиною білого кольору, загальною масою 2 гр., яка містить наркотичний засіб, обіг якого заборонено - метадоном, загальний вміст якого становить 1,702 гр.; 1 згорток із порошкоподібною речовиною коричневого кольору, масою 0,109 гр., яка містить особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено - героїн (діацетилморфін), кількісний вміст якого становить 0,057 гр., 6-моноацетилморфін, кількісний вміст якого становить 0,001 гр., та наркотичний засіб, обіг якого заборонено - ацетилкодеїн, кількісний вміст якого становить 0,004 г; 1 таблетку в 1 фрагменті блістеру, 10 таблеток в 6 фрагментах блістеру, 33 таблетки в 3 блістерах та 1 фрагменті блістеру із написом: «Метафін ІС ТДВ «ІНТЕРХІМ»», 20 таблеток в 2 блістерах із написом «Метадон-ЗН» містять наркотичний засіб, обіг якого заборонено - метадон, загальний вміст якого становить 1,027 гр.; пакет з речовиною рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого у висушеному стані становить 43,72 г. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» № 188 від 01.08.2000 р. великі розміри метадону становлять від 1,6 гр. до 20,0 гр.

Судом кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України, за ознаками: незаконне виготовлення, придбання, та зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин з метою збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби у великих розмірах.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що вважає вирок незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

-відсутні докази його винуватості у інкримінованому йому злочині, оскільки він сам є особою, що вживає наркотичні засоби;

-не заперечує своєї винуватості щодо зберігання наркотичних засобів, однак лише для власного вживання, а не для розповсюдження та збуту.

На підставі цього просить вирок відносно нього скасувати, матеріали справи направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 також в апеляційній сказі просить скасувати вирок суду першої інстанції, посилаючись на наступне:

-Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи;

-Надані стороною обвинувачення письмові докази мають суттєві розбіжності між собою, внаслідок чого неможливо встановити істині обставини справи;

-Обвинувачений не міг приймати участь у обшуку 15.12.2022 року з 13.45 по 14.36 годин, оскільки відповідно до протоколів обшуку та надання показів, в саме цей час його допитував оперуповноважений ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області. Водночас, ОСОБА_9 , який нібито приймав участь у якості понятого, в цей самий час допитувався оперуповноваженим. Так само, свідок ОСОБА_10 , який нібито приймав участь у якості кінолога під час обшуку, хоча відомості про такого в протоколі відсутні, також під час проведення обшуку, допитувався оперуповноваженим;

-Наявний в матеріалах справи протокол обшуку суперечить рапорту чергового ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 15.12.2022 року та витягу з ЄРДР;

-Суттєві сумніви також викликає постанова про речові докази, оскільки відповідно до рапорту, за місцем проживання обвинуваченого рослинних речовин не виявлялось, а в протоколі обшуку відсутні відомості про упакування вилучених речовин саме в пакети №№5708044, 5708043 та 2708042;

-За місцем проживання обвинуваченого було проведено чи то обшук, чи то огляд без складання протоколу, згодом було внесені відомості до ЄРДР, а вже потім оформлено протокол обшуку, в якому зазначені відомості, що не відповідають дійсності;

-Оскільки ОСОБА_7 є наркозалежною особою і надавав розбіжні за змістом покази, на стадії досудового розслідування була необхідність в проведені судово-психіатрічної експертизи щодо наявності у нього психічних розладів, та наявності у нього наркозалежність, що виключає склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

На підставі цього захисник просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати і закрити кримінальне провадження за невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпаності можливостей їх отримати.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник доводи апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційних скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за обставин, наведених у вироку.

У судовому засіданні суду 1-ої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , винним себе визнав у повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому обґрунтовано пред`явлено у обвинуваченні, а саме: незаконне виготовлення, придбання, та зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин з метою збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби у великих розмірах, за вищевикладених обставин. Від дачі пояснень, відмовився.

Крім того, суд, свій висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме в незаконному виготовленні, придбанні, та зберіганні наркотичних засобів, психотропних речовин з метою збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби у великих розмірах, суд обґрунтував наступними дослідженими доказами: витягом з ЄРДР від 15.12.2022 р.; рапортом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.126.2022 р. № 1438; відповідними належними, передбаченими діючим кримінально-процесуальним законодавством письмовими доказами, зокрема згодою від 15.12.2022 р. ОСОБА_7 про проведення обшуку; протоколом обшуку від 15.12.2022 р. з картою пам`яті з відео-записом проведення обшуку; постановою про визнання предмета речовим доказом і залучення його до матеріалів кримінального провадження від 15.12.2022 р.; квитанцією № 258 від 15.12.2022 р. про отримання речових доказів для збереження; ухвалою суду від 17.12.2022 р. про накладення арешту на речові докази; експертизою від 30.06.2023 р. № СЕ-19/116-22/20519-НЗПРАП з ілюстрованими таблицями.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Аналізуючи версію сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого злочину, із посиланням на те, що він дійсно зберігав наркотичні засоби, однак лише для власного вживання, а не для розповсюдження та збуту, апеляційний суд вважає, що вона спростовується дослідженими судом 1-ої інстанції доказами, які є належними та допустимими.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом 1-ої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, в поданих обвинуваченим ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_8 апеляційних скаргах зазначалось, що судом 1-ої інстанції надана невірна оцінка фактичним обставинам справи та доказам у провадженні, проте не заявляли клопотання про повторне дослідження у зв`язку з чим загальними фразами в прохальній частині апеляційних скарг просили дослідити перелічені ними докази по справі.

При цьому сам по собі факт подачі на вирок апеляційної скарги із вимогою про його скасування не свідчить про те, що суд апеляційної інстанції автоматично зобов`язаний переглянути справу у повному обсязі, як це здійснював суд першої інстанції.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №127/14811/17 (провадження 51-5046км20).

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що оскільки ОСОБА_7 є наркозалежною особою і надавав розбіжні за змістом покази, на стадії досудового розслідування була необхідність в проведені судово-психіатрічної експертизи щодо наявності у нього психічних розладів, та наявності у нього наркозалежність, що виключає склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 225 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Згідно довідок Центральної міської лікарні Ренійської міської ради (а.с. 49) обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від дачі показань в суді, не заявляв жодних клопотань, суд, за власною ініціативою не міг збирати докази, тим паче, призначати експертизи.

Таким чином, зазначені вище доводи апеляційної скарги захисника є необгрунтованими, оскільки в суді враховуються лише докази, досліджені в ході судового процесу, а наявність наркозалежності не є підставою для звільнення від відповідальності.

Як убачається зі справи, великий розмір психотропних речовин, їх пакування, виявлені ваги та грошові кошти разом з розфасованими психотропними речовинами за місцем проживання ОСОБА_7 , беззаперечно підтверджують мету їх зберігання збут.

Тому посилання апеляційної скарги на відсутність в діях ОСОБА_7 умислу на збут наркотичного засобу апеляційний суд визнає необґрунтованими з огляду на те, як психотропні та наркотичні речовини були розфасовані, а також її великий розмір.

Апеляційний суд враховує, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 307 КК України, характеризується прямим умислом, і наявність мети збуту є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього кримінального правопорушення.

Водночас, ОСОБА_7 заперечував умисел саме на збут психотропних речовин та наполягав на тому, що придбав їх для власних потреб.

Проте, колегія суддів вважає такі доводи хибними та такими, що суперечать наявним в матеріалах кримінального провадження доказам, а також правозастосовній практиці Верховного Суду.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення це його внутрішня сторона, а саме, психічне ставлення особи до суспільно небезпечного діяння, що вона вчиняє, та його суспільно небезпечних наслідків. Зміст суб`єктивної сторони складу злочину якраз і характеризують такі ознаки, як вина, мотив і мета вчинення злочину.

Разом із тим, сукупністю доказів встановлюється об`єктивна сторона складу злочину, а саме, дії особи, їх конкретна реалізація. У той же час умисел на вчинення злочину тісно пов`язаний із вольовим ставленням особи до суспільно небезпечних наслідків свого діяння, визначає направленість дій, результат, до якого прагне особа, і встановлюється шляхом аналізу скоєного особою конкретного діяння та усіх його обставин.

Так, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема, великий або особливо великий їх розмір, спосіб упакування та розфасування, поведінка суб`єкта злочину, те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє або зберігає їх, тощо.

При цьому, якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, слід звертати увагу на її упакування та розфасування. Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у великих розмірах, то має бути доведено, що така кількість об`єктивно перевищує потреби такої особи для власного вживання.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 зберігав психотропні речовини в кількості, яка є надмірним розміром для вживання однією особою. Психотропна речовина була розфасована у згортки, амфітамін у блістери, а маса канабісу у висушеному стані становить 43,72 г.

За відсутності в справі будь-яких доказів про те, що ОСОБА_7 постійно вживає психотропні речовини, що він перебуває чи перебував на обліку у лікаря-нарколога, усім наведеним доказам суд дав належну оцінку.

На необхідність врахування та з`ясування зазначених обставин неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 квітня 2020 року у справі № 727/6578/17, від 20 жовтня 2022 року у справі № 709/1516/20.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що:

-- Обвинувачений не міг приймати участь у обшуку 15.12.2022 року з 13.45 по 14.36 годин, оскільки відповідно до протоколів обшуку та надання показів, в саме цей час його допитував оперуповноважений ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області. Водночас, ОСОБА_9 , який нібито приймав участь у якості понятого, в цей самий час допитувався оперуповноваженим. Так само, свідок ОСОБА_10 , який нібито приймав участь у якості кінолога під час обшуку, хоча відомості про такого в протоколі відсутні, також під час проведення обшуку, допитувався оперуповноваженим;

-Наявний в матеріалах справи протокол обшуку суперечить рапорту чергового ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 15.12.2022 року та витягу з ЄРДР;

-Суттєві сумніви також викликає постанова про речові докази, оскільки відповідно до рапорту, за місцем проживання обвинуваченого рослинних речовин не виявлялось, а в протоколі обшуку відсутні відомості про упакування вилучених речовин саме в пакети №№5708044, 5708043 та 2708042;

- За місцем проживання обвинуваченого було проведено чи то обшук, чи то огляд без складання протоколу, згодом було внесені відомості до ЄРДР, а вже потім оформлено протокол обшуку, в якому зазначені відомості, що не відповідають дійсності,

апеляційним судом встановлено наступне.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.01.2020, справа №359/7742/17, докази можуть визнаватися недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Згідно з положеннями ст. 86, ст. 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Так, протокол обшуку є процесуальним документом, складеним у відповідності до вимог ст. 104 КПК України, що передбачає: фіксацію місця, часу, тривалості слідчої дії; підписи учасників обшуку, зокрема понятих.

Водночас, будь-які сумніви щодо правильності оформлення протоколу повинні ґрунтуватися не на припущеннях, а на реальних доказах фальсифікації. Відсутність заперечень з боку учасників обшуку в момент підписання протоколу вказує на його достовірність.

Також, при проведенні обшуку проводилась відеофіксації відповідно до ст. 107 КПК України (а.с. 8-10).

Отже, оскільки після проведення такої слідчої дії як обшук, протокол підписали обвинувачений та поняті, він є належним і допустимим доказом. При цьому, під час судового розгляду ОСОБА_7 жодних заперечень щодо фактів, встановлених в даному протоколі, не вказував, а висловив свою незгоду із встановленими фактичними обставинами лише під час апеляційного розгляду.

Твердження захисту про те, що обшук і допити проходили в один час, не є переконливим, оскільки кримінально-процесуальний кодекс України не забороняє проведення кількох слідчих дій одночасно. При цьому, обшук проводився начальником слідчого відділу, а допити оперуповноваженим, а також протоколи допиту можуть фіксувати час початку та закінчення слідчої дії, але сам допит міг розпочатися раніше чи пізніше зазначеного в документі часу.

Якщо не доведено, що обвинувачений чи поняті фізично не могли бути присутніми, їх участь в обшуку не можна заперечувати лише на підставі часових збігів у протоколах.

Щодо витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від від 15.12.2022 року, апеляційний суд звертає увагу на норми ст. 214 КК, відповідно до ч. 1 якої слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Таким чином, в даному кримінальному провадженні витяг з ЄРДР лише підтверджує факт вчинення кримінального правопорушення.

Доводи захисника щодо сумнівності постанови про визнання предметів речовими доказами від 15.12.2022 року, апеляційний суд визнає голослівними, оскільки постанова лише фіксує факт визнання предмета речовим доказом, але не визначає його доказове значення. При цьому, постанова не впливає на законність вилучених речей, а допустимість доказів визначає суд, а не сама постанова.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всі перелічені вище письмові докази, мають доказове значення у цьому провадженні.

Так, частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.

Відповідно до висновків Верховного Суду, зазначених у постанові від 10.09.2020 у справі №555/2057/18, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, у вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК.

Судом встановлено, та з такими висновками погоджується апеляційний суд, щодо позиції ОСОБА_7 та його захисника, обраної під час апеляційного розгляду стосовно відсутності в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину, апеляційний суд визнає її необґрунтованою, оскільки всі вони зводяться до заперечень стороною захисту фактичних обставин.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені стороною захисту обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судового рішення, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

Щодо вимог апеляційної скарги захисника про необхідність скасування вироку суду та закриття кримінального провадження за невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпаності можливостей їх отримати, апеляційний суд враховує, що сторона захисту, зазначаючи в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, мотивування вироку неналежними доказами, не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, не навела перелік підстав для ухвалення нового вироку, передбачений ч. 1 ст. 420 КПК України, у зв`язку з чим апеляційний суд проведений лише в межах доводів поданої апеляційної скарги та позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, які безпосередньо не досліджувались під час апеляційного розгляду.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 заявив вимоги про призначення нового розгляду кримінального провадження в суді 1-ої інстанції.

Апеляційний суд враховує, що перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції визначений ст. 415 КПК України, а саме, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Натомість, в апеляційній скарзі та поясненнях в судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений не наводить жодних, вказаних вище підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, в той час коли доводи захисту стосуються незгоди із встановленими фактичними обставинами справи, а вказані вище порушення вимог КПК, під час апеляційного розгляду не встановлені.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке в апеляційній скарзі не оспорюється, апеляційним судом встановлено наступне.

Вирішуючи в даному випадку питання щодо справедливості обраного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд повинен перевірити, чи було дотримано приписи статей 50, 65 КК України, і в разі встановлення порушень усунути їх у процесуальний спосіб.

Щоб бути справедливим, покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в катуванні і муках людини і не в тому, щоб зробити неіснуючим вже скоєний злочин. Покарання не може бути марною жорстокістю і знаряддям злоби. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому, на думку апеляційного суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на душу людей і були б найменш болісними для тіла злочинця.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

При призначенні покарання, суд 1-ої інстанції також врахував: характер, обставини, тяжкість та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення; визнання обвинуваченим своєї вини та каяття; обставини, які характеризують особу обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, характеристику за місцем проживання, де він характеризується як особа, що не конфліктує з сусідами, проживає один, має прихований характер, схильний до скоєння злочинів та правопорушень.

Таким чином, призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої йому статті, з конфіскацією майна, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного злочину, його обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ренійського районного суду Одеської області від 17.01.2024року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримуються під вартою - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4