Провадження по справі № 1-кп/522/50/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001078 від 23.10.2022 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Слатине Дергачівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який на момент вчинення правопорушення перебував на посаді старшого водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення і реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший матрос», в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 406 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває кримінальне провадження №0001078 від 23.10.2022 року відносно ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 406 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , без визначення розміру застави, яке підтримала потерпіла.

Захисник надав письмові заперечення проти клопотання прокурора, а також просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме застосувати стосовно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби за адресою орендованого його дружиною житла. Зазначив, що навіть у разі визначення застави, ОСОБА_3 та його родичі не зможуть її внести через скрутне матеріальне становище.

В обґрунтування своїх доводів захисник зазначив, що вказані в клопотанні прокурора ризики є необґрунтованими та недоведеними. Доказів на підтвердження можливого переховування обвинуваченим ОСОБА_3 прокурором не надано. Натомість вказав, що ОСОБА_3 є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, тому йому добре відомі наслідки його зникнення.

Також захисник вказав, що посилання прокурора в клопотанні на те, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу та свідків, на думку сторони захисту, є також необґрунтованим, оскільки потерпіла вже допитана судом безпосередньо, свідки у кримінальному вже допитані судом.

Захисник вважає доводи прокурора в частині того, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем, маючи доступ до зброї, може її використати для впливу на свідків та потерпілої шляхом залякування та погрозою застосування насильства, є також необґрунтованими, оскільки обвинувачений розуміє, яка відповідальність передбачена у даному випадку.

Крім того, захисник просив суд застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною покидати житло в нічний час доби з 22:00 год. по 06:00 год., з покладенням додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в обґрунтування якого останній вказав, що його підзахисний необґрунтовано та безпідставно утримується під вартою, оскільки відсутні вагомі докази вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому правопорушення, допитані в судовому засіданні свідки не визначають вчинення саме ОСОБА_3 кримінального діяння, наявні експертизи в матеріалах справи не встановлюють здійснення протиправних дій саме ОСОБА_3 .

Також, захисник зазначив про наявність у його підзахисного тяжкої хвороби, та погіршення його стану, у зв`язку із перебуванням у слідчому ізоляторі і неможливістю отримання необхідного лікування в даних умовах, про що надано суду відповідні медичні документи. Крім того, захисник просив врахувати стан здоров`я обвинуваченого та надав суду медичну довідку від 25.02.2025 року №75/ОММЧ-21-25-вн стосовно ув`язненого ОСОБА_3 .

Захисник вказав, що ОСОБА_3 до застосування запобіжного заходу проходив службу у військовій частині, яка знаходиться в м. Одесі, тобто має постійне місце роботи. Крім того, ОСОБА_3 має місце проживання, що підтверджується наданим раніше договором оренди житла від 02.02.2024 року, орендованого його дружиною, що свідчить про наявність у ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків.

Прокурор та потерпіла заперечували проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який ніж тримання під вартою, зокрема на домашній арешт.

Крім того, від захисника надійшло клопотання про проведення огляду місцевості території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , де 20.10.2022 року трапилась подія з падінням ОСОБА_7 , за участю учасників судового провадження, яке обвинувачений підтримав та просив задовольнити.

В обґрунтування вказаного клопотання захисник зазначив, що огляд місця події за участю обвинуваченого, учасників судового провадження має доказове значення для справи, оскільки дозволить встановити безпосереднє місце падіння ОСОБА_7 , дізнатись дійсні підстави такого падіння з урахуванням знаходження потерпілої особи у стані сп`яніння, пересвідчитись в наявності великого нахилу площадки асфальтного покриття за місцем події, наявності на території місця події різноманітних перешкод, що не дозволяло впевнено стверджувати про можливість свідків, які не знаходились поряд з обвинуваченим, бачити підстави для падіння ОСОБА_7 .

Прокурор та потерпіла заперечували проти задоволення клопотання захисника, та прокурор окремо зазначив, що під час досудового розслідування навіть органам слідства та прокурору було відмовлено в доступі до місця події для проведення її огляду та здійснення інших слідчих та процесуальних дій.

Також, від захисника надійшло клопотання про витребування з Державної спеціалізованої установи «Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи» висновку експерта №66-К від 10.01.2024 року, викладеного у кримінальному провадженні №0001078 від 23.10.2022 року. В обґрунтування клопотання захисник зазначив, шо витребування вказаного експертного висновку має значення для захисту прав та інтересів ОСОБА_3 , а у випадку його не витребування такі дії призведуть до залишення цього висновку без належної оцінки суду попри те, що це має істотне значення для правильного вирішення справи. Обвинувачений підтримав клопотання захисника. Також сторона захисту зауважила, що цей висновок отримано іншим захисником обвинуваченого, яка його не надає з невідомих причин.

Прокурор та потерпіла заперечували проти задоволення вказаного клопотання захисника про витребування доказів, оскільки КПК України передбачено інший порядок отримання доказів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши заявлені сторонами клопотання та матеріали провадження, суд доходить таких висновків.

Ухвалою Приморського районного суду м Одеси від 08.01.2025 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України та принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_3 кримінальних правопорушень.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 на даній стадії судового розгляду обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого; та ч. 3 ст. 406 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося у вчиненні іншого насильства, що спричинило тяжкі наслідки.

Вирішуючи питання про продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, з середньою освітою, військовослужбовцем військової служби за контрактом, одруженим, до затримання проживаючого в м. Одеса, осіб на утриманні не має, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, що свідчить про наявність у нього певних соціальних зв`язків.

Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість та наслідки злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , за яке передбачено покарання до десяти років позбавлення волі, тому суд вважає доведеним існування ризику того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить заявлений у клопотанні прокурором ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Проте суд зауважує, що потерпіла та свідки обвинувачення вже були безпосередньо допитані судом, тому посилання прокурора на їх незаконний вплив з боку обвинуваченого є необґрунтованим, у зв`язку з чим ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суттєво зменшився.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначив, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки йому відоме місце мешкання потерпілої та свідків по даному провадженню та даний ризик збільшується внаслідок ризику летальності, що його створює обвинувачений, у зв`язку з його доступом до зброї, як військовослужбовця.

Однак суд вважає, що існування вказаного ризику не містить раціонального обґрунтування у клопотанні прокурора, про що судом вже було зазначено при вирішенні питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 . Крім того, судом встановлено, що на час розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_3 обмежено у доступі до зброї, про що неодноразово було зазначено судом у попередніх ухвалах при вирішенні питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

Будь-яких даних на спростування існування вищевказаних ризиків стороною захисту представлено не було.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, та за наявності доведених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати з моменту застосування йому даного виду запобіжного заходу, суд вважає можливим продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Крім того, враховуючи п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , спричинило загибель людини, тому при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги наведене вище, суд доходить висновку про неможливість застосування на даний час відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, без визначення розміру застави, у зв`язку з чим, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості та наслідків кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , даних щодо особи обвинуваченого, суд доходить висновку про можливість продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який наразі здатен запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, що продовжують існувати, та здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Щодо клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний період доби, з покладенням на обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, суд з урахуванням доведених прокурором ризиків, вважає що воно задоволенню не підлягає, оскільки судом не встановлено підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, а доводи сторони захисту щодо міцних соціальних зв`язків обвинуваченого та його стану здоров`я вже було враховано раніше при вирішення питання щодо міри запобіжного заходу ОСОБА_3 під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про проведення огляду місцевості території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , де 20.10.2022 року трапилась подія з падінням ОСОБА_7 , за участю учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КПК України, у виняткових випадках суд, визнавши за необхідне оглянути певне місце, проводить огляд за участю учасників судового провадження, а якщо цього вимагають обставини, - за участю свідків, спеціалістів і експертів.

Так, прокурором в судовому засіданні було зазначено, про неможливість отримати доступ до місця події, у зв`язку із тим, що це є територією військової частини. Крім того, прокурором було долучено лист командира військової частини НОМЕР_1 керівнику Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, про неможливість надання дозволу на проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю відповідних повноважень.

Крім того, згідно наданої захисником відповіді на адвокатський запит, для проведення огляду місця події та допуск учасників таких дій до об`єкту військової частини НОМЕР_1 на територію, де сталася подія, необхідно додатково погодити проведення зазначених вище слідчих дій безпосередньо з відповідним військовим командуванням.

Таким чином, суд дійшов висновку про неможливість задоволення клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про проведення огляду місцевості території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , де 20.10.2022 року трапилась подія з падінням ОСОБА_7 , за участю учасників судового провадження, з урахуванням введеного на території України воєнного стану та обмеженого доступу до місця події.

Вирішуючи клопотання захисника про витребування з Державної спеціалізованої установи «Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи» висновку експерта №66-К від 10.01.2024 року, викладеного у кримінальному провадженні № 0001078 від 23.10.2022 року, суд дійшов такого висновку.

Частина 1 статті 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Забезпечуючи обвинуваченому право на захист (ст. 20 КПК України) та з огляду на принцип змагальності (ст. 22 КПК України), сторона захисту має рівні права зі стороною обвинувачення в питанні збирання доказів, подання клопотань, а також в реалізації процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, в свою чергу, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 42, ч. 4 ст. 46 КПК України, обвинувачений та його захисник мають право збирати і подавати суду докази.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 350 КПК України, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Питання заходів забезпечення кримінального провадження на стадії досудового розслідування регламентовано Главою 15 Розділом ІІ КПК України, якими суд керується під час судового розгляду.

Втім, суд підкреслює, що у відповідності до частини першої статті 93 Кримінального процесуального кодексу України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження і не може покладатися на суд, оскільки він, як зазначено у частині шостій статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Можливість збирання доказів під час судового провадження передбачена ст. 333 КПК України, якою також передбачена і можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі і надання тимчасового доступу до речей і документів, у разі наявності підстав, що перешкоджають можливості ознайомитись з ними, зробити їх копії та вилучати їх (здійснити їх виїмки).

Отже, подане захисником обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_6 , клопотання про витребування доказів у кримінальному провадженні, не відповідає вимогам положень ст. 160, ч. 2 ст. 333 КПК України, про надання тимчасового доступу до речей і документів та надане клопотання по своїй суті є покладенням на суд обов`язку зі збирання доказів та порушенням принципу змагальності сторін.

Окремо слід звернути увагу, що вказаний висновок експерта, який просить витребувати захисник, отримано за ініціативою сторони захисту, що не перешкоджає захиснику отримати його в інший спосіб.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 , про витребування доказів у кримінальному провадженні, є таким що суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим суд відмовляє в його задоволенні.

Керуючисьст. 110, 132, 176, 177, 178, 183, 194, 199, 201, 225, 331, 350, 361, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про проведення огляду місцевості території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , де 20.10.2022 року трапилась подія з падінням ОСОБА_7 , за участю учасників судового провадження, відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про витребування з Державної спеціалізованої установи «Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи» висновку експерта №66-К від 10.01.2024 року, викладеного у кримінальному провадженні № 0001078 від 23.10.2022 року, відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ», без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали суду становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту її постановлення, тобто з 28.02.2025 року, який діє до 28.04.2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому, прокурору та направити ДУ «ОСІ».

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, з моменту вручення її копії.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_8