Справа № 202/1657/25
Провадження № 1-кс/202/1855/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного 22.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Нікополь, Дніпропетровської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, яка не заміжня, не працевлаштована, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима.

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням в якому просить застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів із визначенням розміру у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки вона обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває обєднане кримінальне провадження № 0000095 від 22 лютого 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.255, ч.2, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2, 3 ст.307 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час розслідування у формі процесуального керівництва забезпечується групою прокурорів Дніпропетровської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ст.1 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР (далі Закон України від 15.02.1995 № 60/95-ВР) обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів - види діяльності з: культивування рослин, включених до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, пересилання, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, транзиту через територію України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів наркотичних засобів і психотропних речовин, включених до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що дозволяються і контролюються згідно з цим Законом.

Згідно зі ст.7 Закону України від 15.02.1995 № 60/95-ВР діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, та прекурсорів, включених до таблиці IV Переліку, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, крім випадків, передбачених статтею 19 цього Закону.

Відповідно до ст.12 Закону України від 15.02.1995 № 60/95-ВР обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до списків № 1, № 2 таблиці I Переліку, та рослин, включених до списку № 3 таблиці I Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону. Обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону.

Статтею 13 Закону України від 15.02.1995 № 60/95-ВР передбачено, що на території України забороняється обіг аналогів наркотичних засобів і психотропних речовин, за винятком їх використання в цілях, передбачених статтями 19 та 20 цього Закону.

За списком № 2 Таблиці ІІ Переліку метамфетамін віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Так установлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ігноруючи вимоги статті 68 Конституції України щодо обов`язку кожного громадянина неухильно дотримуватися норм Конституції України та законів України, маючи умисел, направлений на скоєння тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, діючи з корисливих мотивів, з метою систематичного отримання незаконного прибутку, усвідомлюючи та розуміючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в невстановленому в ході досудового розслідування час та місці, за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою, незаконно придбала з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, яку в подальшому принесла до місця свого проживання, а саме в квартиру АДРЕСА_2 , де стала її незаконно зберігати з метою подальшого збуту.

04.03.2025 в період часу з 07:12 години по 08:25 годину під час санкціонованого судом обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 в одній із кімнат квартири за вищевказаною адресою було виявлено та вилучено сліп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, що містить метамфетамін, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено. Маса метамфетаміну становить 0,1115 г, яку остання незаконно придбала за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою та зберігала з метою подальшого збуту .

Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразилися в незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.03.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

04.03.2025 ОСОБА_5 оголошено про підозру за ч.2 ст.307 КК України.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованої їй кримінального правопорушення повністю підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження а саме: проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, під час яких отримано інформацію, щодо спілкування її з ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні кримінального провадження передбаченого ч.1,2 ст.255, ч.3 ст.307 КК України в іншому кримінальному провадженні; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , під час якого виялено та вилучено сліп-пакет в середині з кристалічною речовиною білого кольору; проведеною судовою експертизою наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, яка підтверджують, що кристалічна речовина, яка вилучена під час проведення обшуку є: психотропною речовиною- метамфетаміном.

Проаналізувавши матеріали даного кримінального провадження, слідство приходить до висновку про доцільність обрання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення останнім кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10-ти років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість злочину не може бути єдиним фактором, який вказує на наявність ризику переховування підозрюваного від слідства та суду.

З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, саме спробам: ОСОБА_5 не працевлаштована, мешкає на території Нікопольського району, яка відповідно до наказу №199 від 13.07.2023р. "Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" віднесена до територій проведення активних бойових дій з державною агресором, що свідчить про слабкі соціальні зв`язки, які б могли стримувати її не залишати межі міста; усвідомлюючи ступень тяжкості скоєного та невідворотність покарання, ОСОБА_5 може вжити активних дій, виїхати за межі території України поза пунктами пропуску державного кордону або на тимчасово окуповану територію, з метою уникнення кримінальної відповідальності, переховуватися від органу досудового розслідування та суду; підозрювана ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме: на теперішній час органом досудового розслідування злочинну діяльність підозрюваної викрито не в повній мірі, оскільки здійснюється збір доказів, що також свідчить про те, що підозрювана може знищити, сховати або спотворити будь яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; підозрювана ОСОБА_5 знаходячись на свободі, будучи обізнаною у доказах, які на теперішній час наявні в матеріалах кримінального провадження, може здійснити незаконний вплив на свідків по вказаному кримінальному провадженню, з метою зміни ними показів на свою користь та уникнення тим самим кримінальної відповідальності, адже їй відомі анкетні дані свідків у цьому кримінальному проваджені та до вчинення кримінального правопорушення вона підтримувала з ними стосунки, а також на експертів та інших підозрюваних в даному кримінальному провадженні; така поведінка підозрюваної ОСОБА_5 перешкоджатиме завданням кримінального провадження, а саме: забезпеченню швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини; наявність ризику продовжити вчиняти кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що підозрювана ніде не працює, не має законних засобів до існування, не має постійного джерела доходу, крім прибутку отриманого шляхом вчинення кримінальних правопорушень, що може свідчити про вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження своєї злочинної діяльності, керуючись метою незаконного збагачення.

Всі вказані ризики у кримінальному провадженні активовані введенням на території України військового стану, що значно ускладнює або виключає можливість здійснення контролю за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту.

Вік та стан здоров`я підозрюваної ОСОБА_5 не перешкоджають триманню останньої під вартою.

Тримання підозрюваної ОСОБА_5 під вартою у даному провадженні є виправданим, оскільки з боку сторонніх наглядачів, населення наявний суспільний інтерес до розгляду цього провадження, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом «Поваги до свободи особистості», що знайшло своє відображення в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011.

Застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, у тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовими позиціями, викладеними в рішеннях ЄСПЛ у справах «Лєтельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 не є доцільним та можливим, оскільки обставини злочину, свідчать про нехтування нею встановленими чинним законодавством України, гарантіями захисту прав і свобод людини та зневажливе відношення до загальнолюдських цінностей і дають підстави вважати, що аналогічним чином вона, у разі обрання інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, віднесеться до вимог та обмежень запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, та зможе перешкоджати виконанню процесуальних рішень, взагалі не виконувати покладених на неї обов`язків, переховуватися від суду, продовжити злочину діяльність, здійснити незаконний вплив на експертів та свідків.

Оцінюючи в сукупності викладене, варто прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку підозрюваної та відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України, відносно неї необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зважаючи на вагомість ризиків у кримінальному провадженні, наявність яких свідчить про неможливість виконання ОСОБА_5 покладених на неї процесуальних обов`язків, без ізоляції від суспільства, сторона обвинувачення просить, в якості альтернативного запобіжного заходу, визначити заставу в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та в разі її внесення забезпечити покладення на підозрюваного рішенням суду наступних обов`язків: - не відлучатись з населеного пункту в якому вона зареєстрована та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово, окрім випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та в разі виникнення надзвичайних ситуацій, які б унеможливлювали безпечне для життя та здоровя перебування підозрюваного у житлу; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт громадянина України та паспорт для виїзду з-за кордон, інші документи, що дають право на виїзд чи в`їзд до України.

В ході розгляду клопотання слідчий та прокурор клопотання підтримали, посилаючись на викладені у ньому обставини та наявність обґрунтованої підозри та обґрунтованих ризиків, передбачених п.1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Просили застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної, також, з урахуванням специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 просили визначити розмір застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на недоведеність ризиків та необґрунтованість підозри, оскільки органом досудового розслідування застосована невірна кваліфікація дій підозрюваної. Просив врахувати особу підозрюваної, яка самостійно виховує малолітню дитину та є матір`ю одиначкою. Просив застосувати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрювана ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання та підтримала думку захисника.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши надані докази, слідчий суддя прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу здійснено з дотриманням строків, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якого для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема: проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, під час яких отримано інформацію, щодо спілкування її з ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні кримінального провадження передбаченого ч.1,2 ст.255, ч.3 ст.307 КК України в іншому кримінальному провадженні; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , під час якого виявлено та вилучено сліп-пакет в середині з кристалічною речовиною білого кольору; проведеною судовою експертизою наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, яка підтверджують, що кристалічна речовина, яка вилучена під час проведення обшуку є: психотропною речовиною- метамфетаміном.

Разом з тим, суд враховує, що на даний час дії підозрюваної ОСОБА_5 кваліфіковані як незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч. 2 ст. 307 КК України, тоді як з матеріалів клопотання не вбачається факту збуту, а маса метамфетаміну, яка вилучена у підозрюваної становить 0, 1115 г. та є занадто малою для здійснення її збуту, при цьому вилучена психотропна речовина не була розфасована у сліп-пакети чи будь-які інші способи пакування, що не характерно для збуту психотропних засобів, з урахуванням того, що ОСОБА_5 сама є наркозалежною особою, що викликає у слідчого судді сумніви щодо обгрунтованості підозри. Проте, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Отже, на початковій стадії розслідування оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як під час формулювання остаточного обвинувачення та обґрунтування засудження.

При цьому слідчий суддя враховує, що, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Крім того, слідчим та прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі та документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити дане кримінальне правопорушення.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 177 КПК України, в саме: можливості підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, покарання за яке передбачено на строк до 10 років, в зв`язку з чим, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваної винною у вчиненні інкримінованого злочину, остання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005 р. тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, незаконно впливати на свідків, на думку слідчого судді, є доведеним, оскільки підозрювана може шляхом вмовлять чи погроз впливати на свідків для зміни ними своїх показів, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Інші заявлені ризики в судовому засіданні не доведені стороною обвинувачення у судовому засіданні та наразі нічим не підтверджені.

Окремо необхідно зазначити, що згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення підозра достатньо обґрунтована;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваної винною у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється інкриміноване кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.

3) вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 є особою молодого віку та має задовільний стан здоров`я;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваної в місці її постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців підозрювана не заміжня, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

5) наявність у підозрюваної постійного місця роботи - підозрювана не працює;

6) репутацію підозрюваної - даних щодо негативної репутації підозрюваної не надано;

7) майновий стан підозрюваної даних не надано;

8) наявність судимостей у підозрюваної даних не надано;

9) дотримання підозрюваною, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше відомості відсутні;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення даних не надано;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини розмір майнової шкоди на момент повідомлення про підозру не встановлено.

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї не встановлено.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Разом з тим, слідчий суддя приймає до уваги те, що підозрювана має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку виховує самостійно та фактично інші особи, які б могли опікуватися, доглядати та піклуватися про дитину, відсутні.

У ст. 4 Закону України «Про охорону дитинства» йдеться про забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності; проведення державної політики, спрямованої на реалізацію соціальних гарантій у процесі виховання, навчання.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Системний аналіз діючого КПК України, призводить слідчого суддю до висновку, що питання щодо заходів піклування про неповнолітніх дітей підозрюваної, у разі обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, нормативно не врегульовано, а вказані заходи можуть бути застосовані судом лише відносно неповнолітніх дітей обвинуваченого (ст. 378 КПК України). Разом з тим, встановлені судом об`єктивні існуючі обставини, а саме те, що обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваної призведе до залишення малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без батьківського піклування, засобів існування, належного виховання та створення умов для розвитку особистості, що у підсумку може призвести до прямої загрози її життю та здоров`ю, що не може бути залишено поза увагою слідчого судді.

Таким чином, на думку слідчого судді, прокурором в судовому засіданні необґрунтована необхідність застосування до підозрюваної ОСОБА_10 виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно із ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, враховуючи, особу підозрюваної, зокрема те, що вона є наркозалежною особою, обставини вчинення нею інкримінованого кримінального правопорушення, які оцінені слідчим суддею вище, наявність у неї на утриманні малолітньої дитини, слідчий суддя вважає, що для запобігання встановленим ризикам, достатньою мірою для забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На переконання слідчого судді, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде гарантувати виконання підозрюваної на час досудового розслідування процесуальних обов`язків та зможе повною мірою запобігти встановленим ризикам, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із виключенням вільного переміщення та обмеженням у комунікації.

Таким чином, у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити, застосувавши відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та поклавши на неї обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, який полягає в забороні підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, на два місяці, тобто до 04 травня 2025 року включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрювану ОСОБА_5 :

- прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду окрім випадків необхідної евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю або у випадку перебування на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні у медичних закладах та пов`язаних із вказаним лікуванням пересувань.

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України в в`їзд в Україну.

Негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання: АДРЕСА_1 ;

Ухвала слідчого судді діє, в межах строку досудового розслідування, тобто по 04.05.2025 включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити до ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваної, для забезпечення контролю за поведінкою підозрюваної ОСОБА_5 під час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1