ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1682/21 Номер провадження 11-кп/814/2182/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000323 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

- 31.03.2020 року вироком Хорольського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто до 13 січня 2025 року. Визначено заставу в розмірі 242 240 грн. із встановленням передбачених ст.194 КПК України обов`язків,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який притягується до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.263, ч.1 ст.286 КК України. 27.10.2017 року оголошеного у розшук Дарницьким УП ГУНП в м.Київ,

обвинуваченого за ч.ч. 2,3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто до 13 січня 2025 року, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжних заходів відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив про наявність на розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжкими, та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Захисник в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби або зменшити визначений судом розмір застави, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити розмір застави.

Вказує, що обвинувачені наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення не мають.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити визначений судом розмір застави.

Вказує, що обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, є необґрунтованим та таким, що не підтверджене жодним належним та допустимим доказом.

Судом не враховано, що обвинувачений постійно проживає за однією адресою разом, позитивно характеризується, на його утриманні перебуває малолітня дитина, має батьків похилого віку, які потребують догляду, наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення не має.

При цьому, слідчий суддя, в достатній мірі не врахувавши дані про майновий та сімейний стан підозрюваного, визначив занадто великий розмір застави, який є завідомо непомірним для ОСОБА_8 .

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, яка вважала ухвалу суду законною і обгрунтованою та просила залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст.199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Суд належним чином врахував наявність ризику переховування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від суду, оскільки вони не працевлаштовані, не одружені, тобто не мають міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, обвинувачуються у вчиненні тяжких, а ОСОБА_9 також особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі, звернувши увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в інкримінованих правопорушеннях, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

При цьому, всупереч доводам апелянтів, існує ризик впливу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на свідків, адреси проживання яких їм відомі, з метою зміни ними своїх показань чи відмови від них.

Крім того, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотиків, а тому існує вірогідність вчинення ним інших кримінальних правопорушень даної спрямованості.

При цьому, ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні за ч.1 ст.263, ч.1 ст.286 КК України. 27.10.2017 року його оголошеного у розшук Дарницьким УП ГУНП в м.Київ.

Про можливість перешкоджати здійсненню кримінального провадження свідчить характер кримінальних правопорушень, об`єктами яких здоров`я населення.

Жодний інший, більш м`який запобіжній захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Твердження апелянтів про недоведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень повинні оцінюватись судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апелянтів про наявність позитивно характеризуючих особи обвинувачених даних, не спростовують висновку суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі непродовження строку тримання під вартою.

Відповідно до роз`яснень ВС №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, як відповідний ризик враховано запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені апелянтами твердження не можуть бути безумовними підставами для застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про зменшення застави, розмір якої є непомірним для обвинуваченого, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п.3 ч.5 ст.182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втратив застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, визначена судом застава в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн, тобто в межах, визначених ч.5 ст.182 КПК України, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на думку колегії суддів, є достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу обвинуваченого.

Враховуючи наведене, висновок суду про необхідність застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, ОСОБА_9 - запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Тому підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4