Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

10 січня 2025 року м. Рівне

Справа № 564/4684/24

Провадження № 11-сс/4815/18/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000133 від 02.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 08 лютого 2025 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 грн.. В разі внесення застави покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 12 грудня 2024 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, а застосований запобіжний захід не співрозмірний з ризиками, передбаченими ст.177 КПК України, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню. Вказує, що підозрюваний має постійне місце проживання, усталений спосіб життя, покарання за попереднім вироком відбув, тому, на його думку, відсутні ризики ухилятися від правосуддя. Наголошує, що під час затримання ОСОБА_6 працівниками поліції було застосовано насильство, а саме силою витягнуто з автомобіля та кинуто на землю, безпідставно застосовано кайданки, оскільки він не чинив опору і не намагався втекти, що є провокацією злочину з боку правоохоронних органів та призвело до незаконного затримання.

Зазначає, що ОСОБА_6 не працює, джерела доходу не має, має ряд хронічних захворювань, які потребують постійного лікування, тому застава в розмірі 151 400 грн. є надзвичайно великою сумою для підозрюваного, у зв`язку з чим, на його думку, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є достатнім заходом забезпечення, який гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього судом обов`язків. Крім того вказує, що ОСОБА_6 виявив намір розпочати проходження військової служби, у зв`язку з чим звернувся з відповідною заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею питання про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_6 інкримінується те, що 25 жовтня 2024 року приблизно о 12 годині 30 хвилин він, перебуваючи на вулиці Комунальній в м. Костопіль, Рівненського району Рівненської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на незаконний збут наркотичного засобу, в порушення вимог ст.ст.6, 7, 8, 12, 13, 27, 36 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та вимог Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», за грошові кошти в сумі 1000 грн., отримані під час особистої зустрічі, незаконно збув ОСОБА_9 (анкетні дані змінено), в пакетиках з полімерного матеріалу, речовину рослинного походження темно-зеленого кольору, яка є канабісом, масою - 3,975г. (в перерахунку на висушену речовину), який згідно до списку №1 таблиці №2 Переліку наркотичних засобів, наркотичних речовин і прекурсорів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 (зі змінами), відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено.

На підставі наведеного, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, тобто у незаконному збуті наркотичних засобів.

Крім того, 10 грудня 2024 року, приблизно oб 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на автодорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, поблизу вулиці Івана Богуна в м. Костопіль Рівненського району Рівненської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на незаконний збут наркотичного засобу, в порушення вимог ст.ст.6, 7, 8, 12, 13, 27, 36 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та вимог Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», за грошові кошти в сумі 2000 грн., отримані під час особистої зустрічі, повторно, незаконно збув ОСОБА_9 (анкетні дані змінено), в двох пакетиках з полімерного матеріалу, речовину рослинного походження темно-зеленого кольору, яка є канабісом, масою приблизно 10 г., який згідно до списку №1 таблиці №2 Переліку наркотичних засобів, наркотичних речовин і прекурсорів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 (зі змінами), відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено.

На підставі наведеного, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, тобто у незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно.

11.12.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.

Згідно вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ч.1 ст.131 КПК України вказано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Отже, слідчий суддя під час обрання/зміни/продовження/скасування запобіжного заходу, в кожному випадку розгляду відповідного клопотання, зобов`язаний зробити висновок про обґрунтованість/необґрунтованість повідомлення про підозру; наявність/ відсутність ризику/ризиків у вигляді вчинення відповідних спроб порушення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а у разі продовження запобіжного заходу також про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують його подальше застосування (п.1 ч.3 ст.199 КПК).

Однак, під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 не були дотримані в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не в повній мірі врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України та не належним чином оцінив їх в сукупності, мотивуючи своє рішення наявністю виправданих та необхідних елементів, які визначають потребу у застосуванні стосовно підозрюваного даного запобіжного заходу, при цьому врахувавши обґрунтовану підозру у вчиненні останнім злочинів, передбачених ч.1 ст.307 та ч.2 ст.307 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

При цьому, на думку колегії суддів, слідчим суддею не враховано належним чином положення ст.183 та практики Європейського суду, прийшовши до передчасного висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Разом з тим, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови). Крім того, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до підпункту «с» пункту 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, крім обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення, є наявність відповідних і достатніх підстав для тримання особи під вартою. Ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку (Рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).

Так, слідчим у клопотанні та слідчим суддею в ухвалі не наведено обґрунтування того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, буде переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на пояснення свідків, може продовжити кримінальне правопорушення, що є обов`язковою підставою при обранні такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Мотивуючи прийняття рішення про обрання запобіжного заходу слідча суддя послалася на те, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей немає, також не має постійного місця проживання та постійно винаймає житло у інших осіб, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що в сукупності дає підстави вважати про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Однак, при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали слідчого судді підозрюваним стверджено, що він має постійне місце проживання зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Захисник також вказав, що підозрюваний покарання за попереднім вироком відбув та має бажання проходити військову службу. Тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на даний час відсутній ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, однак в разі його встановлення запобігти цьому може покладення на підозрюваного обов`язку носити електронний засіб контролю, що дасть змогу відслідковувати місцезнаходження останнього та запобігти його втечі.

Крім того, наклавши заборону утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні можна в даному випадку запобігти ризику, передбаченому п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Разом з тим, в матеріалах провадження докази про можливий вплив на останніх як особисто, так і через інших осіб відсутні та стороною обвинувачення не доведені.

З огляду на наведене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає занадто суворим, оскільки зазначені слідчим у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку ОСОБА_6 неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно ст.181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Оскільки протягом апеляційного розгляду провадження не було обґрунтовано наявність виняткових обставин, які дають можливість для продовження обмеження права ОСОБА_6 на свободу, то колегія суддів вважає, що забезпечити належну поведінку останнього можливо шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло цілодобово з покладанням на нього процесуальних обов`язків.

Однак, в разі недотримання підозрюваним умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, орган, який здійснює розслідування кримінального провадження, не позбавлений права звернутися до місцевого суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням згідно п.2 ч.3 ст.407 КПК України нової ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000133 від 02.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Костопіль, Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, раніше судимого, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання чи фактичного перебування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- заборонити спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти.

Виконання ухвали доручити СВ ВП №2 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області.

Строк дії ухвали до 08 лютого 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3