справа № 619/4850/24
провадження № 1-кп/619/351/24
ВИРОК

Іменем України

18 грудня 2024 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000128 від 21.04.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Золочів, Золочівського району, Харківської області, громадянина України з неповною середньою освітою, не одруженого, працюючого, однак офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

У ніч з 13.04.2024 на 14.04.2024, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , маючи прямий умисел на таємне заволодіння чужим майном, під час введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, на території України особливого правового режиму у вигляді воєнного стану, із врахуванням змін щодо продовження строку дії воєнного стану, внесеними Указом Президента України № 49/2024 від 13.02.2024, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом перелазу через паркан, потрапив на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , після чого підійшов до незачиненого на замок підсобного приміщення, розташованого за вищевказаною адресою та проник всередину, де 4 мішки швидкотверднучого з нормованим мінералогічним складом портландцементу марки ПЦ 1-500 Р-Н, які належать потерпілому ОСОБА_5 , далі продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, ОСОБА_3 здійснив крадіжку вищевказаних речей та покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 663,00 грн.

Крім того, у ніч з 14.04.2024 на 15.04.2024, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , маючи прямий умисел на таємне заволодіння чужим майном, під час введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України особливого правового режиму у вигляді воєнного стану, із врахуванням змін щодо продовження строку дії воєнного стану, внесеними Указом Президента України № 49/2024 від 13.02.2024, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку паркану, потрапив на територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , після чого підійшов до будинку,розташованого за вищевказаною адресою та за допомогою завчасно підготовленого шматка цегли, який ОСОБА_3 приніс з собою, збив навісний замок на дверях даного приміщення, далі зайшовши всередину, в одній із кімнат побачив монітор 18.5" Lenovo LI1931ewA, який належить потерпілій ОСОБА_6 , далі продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, ОСОБА_3 здійснив крадіжку вищевказаного монітору та покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 741,25 грн.

Крім того, у ніч з 20.04.2024 на 21.04.2024, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , маючи прямий умисел на таємне заволодіння чужим майном, під час введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2024 на території України особливого правового режиму у вигляді воєнного стану, із врахуванням змін щодо продовження строку дії воєнного стану, внесеними Указом Президента України № 49/2024 від 13.02.2024, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом перелазу через паркан, потрапив на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , після чого підійшов до підсобного приміщення, розташованого за вищевказаною адресою та за допомогою завчасно підготовленого молотка, який ОСОБА_3 приніс з собою, збив навісний замок на дверях даного приміщення, далі зайшовши всередину, ОСОБА_3 побачив там 86 метрів двухжильного мідного кабелю ШВВП 2x2 5мм2 та електрокосу марки WinTech WGT-1600, які належать потерпілому ОСОБА_7 . Далі, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, ОСОБА_3 здійснив крадіжку вищевказаних речей та покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму4205,40 грн.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачений.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП.

Зокрема, у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 7 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження 51- 2555кмо24) дійшла висновку про те, що Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2019 році становила 1921,00грн.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_3 майна по епізоду у ніч з 13.04.2024 на 14.04.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, як крадіжка з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану, становить 663,00 грн, по епізоду у ніч з 14.04.2024 на 15.04.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України як крадіжка з проникненням у житло, вчинена повторно в умовах воєнного стану, становить 741,25 грн.

З урахуванням положень Закону № 3886-IX та висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24), вчинені ОСОБА_3 вищезазначені діяння не підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення зазначених діянь не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів, до цих діянь має застосовуватися ст. 5 КК України. Однак, оскільки діяння вчинені з проникненням у житло та інше володіння особи, дії засудженого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК у зв`язку з таким.

Частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3 тисяч неоподатковуваних мінімумів або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 162 КК, суд виходить із фактичних обставин, установлених судом.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні у житло та інше володіння, як це встановлено судом.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Судом установлено, що ОСОБА_3 , не маючи ні дійсного, ні уявного права користуватися домоволодіннями, які розташовані за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , проник до них та вчинив крадіжку.

Отже, своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив факт і обставини їх вчинення, так, як це зазначено вище та зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому.

Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу.

Водночас судом з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні зазначеного злочину доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду № 8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочин, а інше кримінальним проступком, наслідки, що настали, дані про особу винного та обставину, що пом`якшує покарання, водночас, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 установлено, що він є таким, що не судимий, працює, однак офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті, а за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі в межах санкції частини цієї статті.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ч. 1 ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати до ОСОБА_3 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд дійшов висновку про застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи дані про особу винного, ставлення ОСОБА_3 до скоєного, який щиро розкаявся у вчиненому, повернув викрадене майно у повному обсязі, позови не заявлялися, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період випробувального терміну суд покладає на нього обов`язки, його виправлення.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Частиною 1 статті 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Постановами слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 09.05.2024, 12.05.2024, 14.05.2024 визнано речовими доказами 86 метрів двухжильного мідного кабелю ШВВП 2х2,5 мм2, електрокосу марки WinTechWGT-1600, 4 мішки швидкотверднучого з нормованим мінералогічним складом портландцементу марки ПЦ І-500 Р-Н, монітор 18,5 «LenovoLI193ewA визнано речовими доказами та передано їх на зберігання потерпілим.

Процесуальні витрати по справі відсутні, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

-86 метрів двухжильного мідного кабелю ШВВП 2х2,5 мм2 та електрокосу марки WinTechWGT-1600 - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_7 ;

-4 мішки швидкотверднучого з нормованим мінералогічним складом портландцементу марки ПЦ І-500 Р-Н - вважати повернутими потерпіломуОСОБА_5 ;

-Монітор 18,5 «LenovoLI193ewA - - вважати повернутими потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1