Справа № 308/2781/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

захисника засудженого адвоката ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді, у режимі відеоконференції із захисником засудженого, клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення від покарання у зв"язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вказаним клопотанням згідно якого просить звільнити його від призначеного покарання за вироком Виноградівського районного суду 29.08.2023 року у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння, посилаючись на те, що згідно ухвали Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2025 року він звільнений з під варти, під якою знаходився з 18.11.2021 року за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 06.11.2023 року. Однак, продовжує надалі перебувати під вартою за вироком Виноградівського районного суду від 29.08.2023 року, згідно з яким він засуджений за ч.2 ст. 185 КК України, за діяння, яке декриміналізоване.

У судовому засіданні засуджений клопотання про звільнення його від покарання у зв"язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння підтримав та просив задовольнити клопотання.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення від покарання у зв"язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння та просила задовольнити клопотання.

Прокурор у судовому засіданні проти клопотання заперечив, зазначивши, що за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.08.2023 року у справі № 299/3192/21 покарання ОСОБА_3 призначено на підставі ч.1 ст. 71 КК України, та до покарання, призначеного за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року справі № 307/676/20, згідно якого ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, за діяння, які не підпадають під декриміналізацію.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи № 12/6/770 , суд доходить наступного.

Судом встановлено, що згідно вироку Хустського районного суду Закарпатського області від 06.11.2023 року у справі № 309/4527/21, за результатом розгляду кримінального провадження № № 0000382, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання засудженому ОСОБА_3 приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року, у виді шести місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Також ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_3 за цим вироком рахувати з моменту його затримання у кримінальному провадженні № 0000382, з 18.11.2021 року,

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2025 року вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 06.11.2023 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України змінено. Постановлено перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років обмеження волі. Виключено з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування ст. 71 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання. На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_3 від призначеного покарання за ч.1 ст. 162 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Постановлено звільнити ОСОБА_3 негайно з-під варти в залу суду.

Також судом встановлено, що вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.08.2023 року у справі № 299/3192/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ч.1 ст. 71 КК України засудженому ОСОБА_3 до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року у справі № 307/676/20 згідно з яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України у виді одного місяця позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і один місяць. Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 04.01.2024 року вирок Виноградівського суду Закарпатської області від 29.08.2023 року залишено без змін та згідно розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили виданого Виноградівським районним судом за вих.№ 299/3192/21 (1-кп/299/97/23) від 31.01.2024 року, вирок Виноградівського районного суду звернуто до виконання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Тобто, за змістом наведеного вище, суд має повноваження звільнити особу від призначеного покарання, в тому числі з підстав усунення караності діяння, за яку особу було засуджено.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Про правила застосування зазначеного підходу нагадав ВС у постанові Обєднаної палати ККС від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, де виходив з того, що статті 185,190,191 КК України фактично містять відсилку достатті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна. Таким чином, ВС визначив, що кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваний мінімум безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, а цей розмір прямо не визначено в тексті кримінального закону, бо він вказаний законодавцем устатті 51 КУпАП.

Для обрахунку суми заподіяної майнової шкоди неоподатковуваний мінімум доходів громадян застосовується як 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних громадян станом на 1 січня поточного року, тобто, щорічно змінюється Законом України про Державний бюджет України тому, на відміну від обрахунку штрафу в якості відповідальності за правопорушення - де розмір неоподатковуваного мінімуму становить 17 грн. (п.5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України), - для кваліфікації кримінальних правопорушень використовується сума неоподатковуваного мінімуму доходів громадян - яка встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної відповідною нормою ПК України (пп. 169.1.1) і дорівнює 50 % розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (в розрахунку на місяць), та враховується станом на час вчинення правопорушення, з урахуванням пп 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Податкова соціальна пільга, згідно з пп. 169.1.1 Податкового кодексу України у 2019 р. становила 960,50 грн., а у 2020 році 1051 грн.

Таким чином на час вчинення ОСОБА_3 дій, за які він засуджений вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року у справі № 307/676/20, мінімальна сума вартості викраденого майна, як ознака кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України, повинна становити не менше 1921 та 2102 грн. відповідно.

Разом з тим, як убачається з вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року, вартість викраденого ОСОБА_3 майна: за епізодом від 23.03.2019 року становила 3293,49 грн., за епізодом від 25.02.2020 року 3600 грн., за епізодом від 13.10.2020 року 2700 грн.

Також, судом встановлено, що кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 185 КК України, а саме крадіжку на суму 400 грн., яка підпадає під декриміналізацію, ОСОБА_3 вчинив 16.05.2021 року, під час іспитового строку, встановленого відносно ОСОБА_3 вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року.

Частиною третьою статті 78 КК України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч.1,4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як убачається з вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.08.2023 року у справі № 299/3192/21 покарання ОСОБА_3 було призначено, згідно з вищевказаними вимогами, а відповідно до ухвали Закарпатського апеляційного суду від 04.01.2024 року вирок Виноградівського суду Закарпатської області від 29.08.2023 року залишено без змін.

Тобто, фактично, на теперішній час ОСОБА_3 відбуває покарання за діяння визначені ст. 185 КК України які не декриміналізовані в частині приєднання невідбутої частини покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року .

Оскільки, остаточне покарання згідно з вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.08.2023 року визначалося на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків з частковим приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року, то суд уважає що виключення із призначеного покарання застосування статті 71 КК України, з метою декриміналізації частини остаточного покарання визначеного за одним із вироків, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 392-395, 537,539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання у зв"язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя: ОСОБА_1