УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із клопотанням про скасування арешту у якому просить скасувати арешт, накладений у рамках кримінального провадження №0000052 від 28.03.2019, а саме на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та автомобіль ГАЗ-2, тип загальний легковий, номер шасі (кузова) № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1969 року випуску, що являється приватною власністю ОСОБА_4 .
В судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися.
Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000052 від 28.03.2019. ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за результатами розгляду клопотання слідчого, накладено арешт на нерухоме майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.
11.06.2024 ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв"язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.
Однак питання щодо скасування арешту на нерухоме майно, яке належить обвинуваченому ОСОБА_4 не вирішено.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме ч. 3 п. 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст. ст. 174, 539 КПК України до суду, що накладав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Враховуючи вищенаведене те, що судом прийнято остаточне рішення у кримінальному провадженні №0000052 від 28.03.2019, суд приходить до висновку, що в подальшому застосуванні арешту накладеного на вищевказане належне ОСОБА_4 арештоване майно відпала потреба, тому в силу статті 174 КПК України клопотання підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задоволити.
Скасувати арешт, накладений у рамках кримінального провадження №0000052 від 28.03.2019, а саме на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та автомобіль ГАЗ-2, тип загальний легковий, номер шасі (кузова) № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1969 року випуску, повернувши його власнику ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя