печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 3-го відділу (документування злочинів, проти миру, людяності та ознак геноциду) управління документування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001307 від 30.11.2022 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівки Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах 3-го відділу (документування злочинів, проти миру, людяності та ознак геноциду) управління документування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання слідчий посилається на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001307 від 30.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 111 КК України, за підозрою: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що з лютого 2014 року і до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції», що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до пункту 1 частини А статті 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949 року (далі - Женевська конвенція про поводження з військовополоненими) військовополоненими, у розумінні цієї Конвенції, є особи, які потрапили в полон до супротивника й належать до однієї з таких категорій, зокрема особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

Частиною 1 статті 13 Конвенції визначено, що з військовополоненими необхідно завжди поводитися гуманно. Будь-який незаконний акт чи бездіяльність з боку держави, що тримає в полоні, які спричиняють смерть або створюють серйозну загрозу здоров`ю військовополоненого, що перебуває під її охороною, забороняються та будуть розглядатись як серйозне порушення цієї Конвенції.

Зокрема, жодного військовополоненого не можна піддавати фізичному каліченню.

Статтею 14 Конвенції передбачено, що військовополонені за всіх обставин мають право на повагу до їхньої особи й честі.

Так, під час збройного протистояння військових підрозділів України проти збройних формувань РФ та підконтрольним їм незаконних збройних формувань так званих «ДНР» та «ЛНР», низка військовослужбовців з числа захисників та оборонців України потрапили в полон до ворога. Окрім цього представниками держави-агресора систематично здійснювалось безпідставне затримання цивільних осіб.

Після потрапляння у полон військовослужбовців Збройних Сил України та цивільних осіб доставляли, в тому числі, на тимчасово окуповану територію Донецької області, а саме на територію колишньої Калінінської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 27), яка розташована за адресою: вул. Немировича-Данченка, 9, м. Горлівка, Донецька область, 84647, де було створено місце для тимчасового утримання військовослужбовців, службовців українських силових структур та цивільних осіб - так звану «Державну бюджетну установу Калінінська виправна колонія Державної служби виконання покарань Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки», яка в подальшому 23.01.2023 була перейменована у «Федеральну казенну установу «Виправна колонія № 4 Головного управління Федеральної служби виконання покарань по ДНР» (далі - «Калінінська виправна колонія»).

На території вказаної установи нагляд за українськими військовополоненими та затриманими цивільними особами здійснювали співробітники так званої «Державної служби виконання покарання Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки» та «Калінінської виправної колонії», яких в подальшому, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не раніше 09.02.2023, зараховано до особового складу «Федеральної служби виконання покарань Російської Федерації».

При цьому, під час утримання на території так званої «Калінінської виправної колонії» до українських військовослужбовців, які набули статусу військовополонених та затриманих цивільних осіб, застосовувались фізичні та психологічні насильства, а також вчинялися дії, які ображають особисту честь і гідність особи, зокрема образливе та принизливе поводження, яке розпочиналось з моменту їх прибуття в установу під час так званої «прийомки» та продовжувалось протягом всього часу їх утримання.

До вчинення вказаної протиправної діяльності відносно військовополонених та цивільних осіб має відношення ряд співробітників «Калінінської виправної колонії», в тому числі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який обіймав посаду інспектора відділу безпеки так званої «Калінінської виправної колонії», а у подальшому, точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, але не раніше 09.02.2023, продовжив обіймати вище вказану посаду у Федеральній казенній установі «Виправна колонія № 4 Головного управління Федеральної служби виконання покарань по ДНР».

При цьому ОСОБА_5 будучи так званим інспектором відділу безпеки «Державної бюджетної установи Калінінська виправна колонія Державної служби виконання покарання Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки», та в подальшому, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не раніше 09.02.2023 - «Федеральної казенної установи виправної колонії № 4 Головного управління Федеральної служби виконання покарань по Донецькій Народній Республіці» здійснював нагляд та постійний контроль за військовополоненими та затриманими цивільними особами, а також за вказівкою керівництва колонії здійснював їх конвоювання та охорону, під час яких відносно останніх з його боку систематично вчинялось жорстоке поводження, яке виражалось у застосуванні фізичного та психологічного насильств.

Так, у збройному протистоянні проти збройних формувань РФ, серед інших брав участь військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 17.05.2022 взято в полон представниками російсько-окупаційних військ.

Так, 02.08.2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_6 , який згідно положень статті 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими мав статус військовополоненого, тобто особи, яка перебуває під захистом міжнародного гуманітарного права, доставили до «Калінінської виправної колонії» разом з іншими військовополоненими та цивільними особами, де утримували по 02.11.2022.

Після цього співробітники виправної колонії ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 перебуваючи на території так званої «Калінінської виправної колонії», а саме неподалік штабу, приймали участь у так званій «прийомці» новоприбулих доставлених до колонії військовополонених та цивільних осіб, під час якої проводився їх огляд та встановлювались анкетні дані. Серед новоприбулих військовополонених знаходився і ОСОБА_6 .

Після того як ОСОБА_6 вийшов зі спеціального автотранспорту марки «ЗІЛ», до нього підійшли ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та діючи умисно, групою осіб, розуміючи, що між Російською Федерацією та Україною з 19 лютого 2014 року триває міжнародний збройний конфлікт, діючи в умовах такого конфлікту та у зв`язку із ним, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 є військовополоненим, користуючись беззахисним станом останнього, у порушення вищезазначених норм міжнародного гуманітарного права, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на застосування до потерпілого фізичного та психологічного насильств, наказали повернутися до них спиною, нахилитися вперед, після чого почали наносити ОСОБА_6 удари за допомогою гумових палиць «НОМЕР_2» по спині, ниркам та ребрам, тим самим намагаючись вибити на спині потерпілого пропагандистське зображення у вигляді латинської літери "Z", спрямовуючи удари по верхній і нижній частинах спини горизонтально, а також по діагоналі від правого плеча до попереку з лівого боку, а також удари по ногам, нижче сідниць, в результаті чого ОСОБА_6 втратив рівновагу та впав на землю.

Після того, як військовополоненого ОСОБА_6 , тримаючи попідруки, підняли із землі, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 продовжили наносити потерпілому удари, за допомогою гумових палиць «НОМЕР_2», по спині, ниркам та ребрам, а також удари по ногам, нижче сідниць, в результаті чого ОСОБА_6 знову впав на землю.

В подальшому, військовополоненому ОСОБА_6 наказали стати навпочіпки і зайняти так зване положення «картани», а саме: руки помістити за голову та чолом упертися об стіну і чекати інших військовополонених та цивільних осіб, відносно яких в цей час співробітниками колонії застосовувалось фізичне насильство.

Після цього ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 сформували так званий «живий коридор» на шляху від штабу в напрямку дисциплінарного ізолятора колонії, зайнявши позиції один напроти одного. Потім, військовополоненим та цивільним особам, серед яких знаходився ОСОБА_6 , невстановлена особа з числа співробітників колонії, наказала підвестися та бігти через сформований «живий коридор», що і було зроблено потерпілим. В свою чергу ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 почали наносити військовополоненим та цивільним особам, в тому числі ОСОБА_6 , коли ті рухалися так званим «живим коридором», удари за допомогою гумових палиць «НОМЕР_2» по спинам, ниркам та ребрам.

В результаті таких дій військовополоненому ОСОБА_6 спричинено сильне фізичне та моральне страждання, приниження його честі та гідності.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у жорстокому поводженні з військовополоненими, вчиненого групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Слідчий вважає наявними всі законні підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, враховуючи те, що він підозрюється у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину та наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому зазначених.

Захисник у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, зазначивши про його необгрунтованість та передчасність.

Заслухавши пояснення прокурора, захисника та дослідивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення в КПК передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Слідчим суддею встановлено, що у жорстокому поводженні з військовополоненими та цивільним населенням, вчиненому групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування доказами, в тому числі:

протоколами допиту потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_16 ;

протоколами додаткових допитів потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_16 ;

протоколами проведення слідчих експериментів за участі потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_16 ;

протоколами пред`явлення потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , для впізнання особи ОСОБА_5 за фотознімками;

висновком судово-психіатричного експерта № 699 стосовно ОСОБА_6 ;

висновком судово-психіатричного експерта № 1455 стосовно ОСОБА_16 ;.

13 лютого 2025 року слідчим складено та прокурором погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 проживає на тимчасово окупованій території Донецької області, а саме за адресою: АДРЕСА_1 та неможливості вручення повідомлення про підозру в день його складання, таке вручення здійснено шляхом:

- опублікування 14 лютого 2025 року повідомлення про підозру на офіційному веб - сайті Офісу Генерального прокурора в мережі інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3

- опублікування 15 лютого 2025 року повідомлення про підозру в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті «Урядовий кур`єр».

Відповідно до ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 1, 3, 7 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом (ст. 136 КПК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 у кримінальному провадженні набув статусу підозрюваної особи відповідно до вимог ст. ст. 276-279 КПК України.

Органом досудового розслідування були вчинені всі можливі та необхідні дії щодо повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбаченого шляхом направлення повідомлення про підозру, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного всіма можливим способами.

Таким чином, ОСОБА_5 у повній відповідності до ч. 1 ст. 42 КПК України набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Крім того, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Виходячи з наявних матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , а доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри є безпідставними.

Згідно з ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожному гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Пунктом 4 цієї статті гарантовано право кожному, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження

Згідно з п. 1 ст. 52 Хартії основоположних прав Європейського Союзу 2000 року будь-яке обмеження прав і свобод, що визначаються цією хартією, повинне здійснюватися на підставі закону з повагою до сутності цих прав і свобод; застосовані за принципом пропорційності обмеження можуть бути встановлені тільки тоді, коли вони потрібні та відповідають цілям і загальним інтересам, визнаним Європейським Союзом, або потребі захистити права і свободи інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного, про що виносить відповідну постанову.

Крім того, в порядку ч. 8 ст. 135 КПК України 14 лютого 2025 року на офіційному веб - сайті Офісу Генерального прокурора та 15 лютого 2025 року в газеті «Урядовий кур`єр» опубліковано повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого для проведення з ним слідчих дій на 19, 20, 21 липня 2025 року.

Проте, ОСОБА_5 не з`явився на виклик слідчого та про причини неявки не повідомив.

Надання правової допомоги ОСОБА_5 на підставі постанови слідчого та доручення Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 15 лютого 2025 року здійснює адвокат ОСОБА_2 , який відповідає положенням КПК України щодо захисника у кримінальному провадженні, останньому в порядку ч. 8 ст. 135 КПК України було вручено повістку про виклик підозрюваного ОСОБА_5 .

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Горлівки Донецької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до підконтрольної території України не прибував.

Враховуючи вищезазначене, 21 лютого 2025 року на підставі ст. 281 КПК України ОСОБА_5 оголошено у розшук, проведення якого доручено Департаменту карного розшуку Національної поліції України.

Кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного доведеністю факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України).

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а доводи сторони захисту є не переконливими.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання, відсутність підозрюваного за місцем реєстрації та місцем свого проживання, у зв`язку з чим був оголошений у міжнародний розшук та вважає наявними підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання його подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, зважаючи на вказані обставини і те, що ОСОБА_5 оголошений у розшук, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень та перешкоджання слідству, розміру шкоди, у завданні якої підозрюється особа, суспільного інтересу, слідчий суддя дійшов висновку про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, слідчим суддею не вирішується питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою разом із визначенням розміру застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України лише після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 309, 194, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Обрати у кримінальному провадженні № 0001307 від 30.11.2022, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівки Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1