Справа № 307/1210/25
Провадження № 1-кп/307/94/25
08 квітня 2025 рокум. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Уголька, Тячівського району, Закарпатської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, приватного підприємця, одруженого, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України,
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.04.2025 року призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні на 08.04.2025 року.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в підготовче судове засідання не з`явилася та про причини неявки суду не повідомили.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив про неможливість проведення підготовчого засідання у відсутності потерпілих та просив розгляд справи відкласти. Сторона захисту також не заперечила щодо відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку з неявкою потерпілих.
Разом з цим, прокурор ОСОБА_3 підтримав подане до суду прокурором ОСОБА_9 7.04.2025 клопотання про продовження дії застосованого ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування клопотання вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що 11 листопада 2024 року, близько 21 години, водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння та керуючи автомобілем марки «Nissan» моделі «Patrol» іноземної реєстрації НОМЕР_1 республіки Румунія, разом з пасажирами ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, а також ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які сиділи на задньому пасажирському сидінні, рухаючись у підйом по ґрунтовій дорозі поміж лісового масиву в урочищі «Підкопинець» села Велика Уголька, Тячівського району у напрямку полонини «Менчул», не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.9, 2.3 «б», 2.9 «а» та п. 12.1 Правил дорожного руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року будучи самовпевненим, розраховуючи на свій водійський досвід та навички керування транспортним засобом, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, не впорався із керуванням свого транспортного засобу, в результаті чого з?їхав у прірву, в якій вказаний транспортний засіб декілька разів перекинувся вниз по схилу та здійснив наїзд на сироростучі дерева, при цьому всіх учасників дорожнього руху розкинуло на тверду на поверхню землі.
Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди:
- пасажир автомобіля марки «Nissan» моделі «Patrol», ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, забою серця з трансмуральним крововиливом в товщу передньої стінки лівого шлуночка серця, крововиливу у серцеву сумку та органи середостіння, переломів 7, 8, 9, 10-го ребер з права, забоїв легень, тупої травма черевної порожнини, розриву правої долі печінки, гемоперитонеуму - 150-200мл рідкої крові, забійно-рваної рани м?яких тканин лівої половини голови, частковий відрив лівої вушної раковини, садин обличчя та правої гомілки.
Враховуючи характер ушкоджень та їх локалізацію вказані вище тілесні ушкодження спричинені масивними тупими твердими та тупо-гранними предметами, можливо деталями салона автомобіля марки "Nissan Patrol» та виступаючими предметами землі в момент ДТП, де мало місце опрокидування та перекидання автомобіля вниз по схилу гори, з подальшим випадінням потерпілого з салону автомобіля. Згідно Наказу №6 МОЗ України п.п.2.1.2. від 17.01.1995 року відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень так як знаходяться в прямому причинному зв?язку зі смертю потерпілого.
- пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої тупої травми тулуба з пошкодженням: а) органів черевної порожнини, а саме: травматичного повного поперечного розриву тіла підшлункової залози та продольних розривів правої долі печінки, гемоперитонеум - 100-150мл; б) органів грудної клітки, а саме переломів 7,8,9,10,11 ребер зліва на проміжку між задньо-підпахвинною та хребетною лініями, садин нижньої губи.
Враховуючи характер ушкоджень та їх локалізацію, вони спричинені масивними тупими твердими предметами, можливо деталями салону автомобіля марки "Nissan Patrol» та виступаючими предметами землі в момент ДТП, де мало місце опрокидування та перекидання автомобіля вниз по схилу гори, з подальшим випадінням потерпілого з салону автомобіля. Згідно Наказу №6 МОЗ України п.п.2.1.2. від 17.01.1995 року відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя потерпілого та знаходяться у прямому причинному зв?язку з настанням його смерті.
- пасажир вказаного автомобіля, ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження у вигляді 3ЧМТ, струс головного мозку, перелом поперечних відростків 2-го та 3-го поперекових хребців, забій колінних суглобів та тазових ділянок. Вказані тілесні ушкодження спричинені твердими тупими предметами, можливо такими предметами салону легкового автомобіля марки "Nissan" моделі "Patrol» в момент ДТП, яке мало місце 11 листопада 2024 року.
Згідно Наказу №6 МОЗ України п.п.2.2.2. від 17.01.1995 року вказані тілесні ушкодження відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так-як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров?я більше 21-го дня.
Прокурор зазначає, що своїми діями ОСОБА_14 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.9, 2.3 «б», 2,9 та п. 12.1 затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року Правил дорожнього руху, що знаходиться в прямому причинному зв?язку з наступившими наслідками, а саме: смертю пасажирів ОСОБА_10 та ОСОБА_13 та отриманням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості пассажиркою ОСОБА_8 .
Стверджуючи про обгрунтованість обвинувачення ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України прокурор зазначає, що вина ОСОБА_4 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.11.2024 року та схемою до нього, висновками судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , показами потерпілої ОСОБА_8 , а також висновком інженерно-транспортної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП. При цьому вважає, що заявлені та враховані слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2025 ризики, які були враховані при обранні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися. З цих підстав на думку прокурора є необхідність у продовженні обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, який закінчується 19.04.2025.
Необхідність у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_4 викликана метою забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
На підтвердження існування вказаних ризиків, прокурор у клопотанні вказує, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 є особливо тяжким за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, а також те, що обвинувачений може покинути територію України, чому може сприяти географічне межування Закарпатської області з чотирма кордонами інших країн.
Ризик незаконно впливу на потерпілих та свідків, обґрунтовує тим, що судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато. Обвинуваченому відомо місце проживання потерпілих, членів їх сімей, а тому останній може незаконно впливати на них, залякувати та примушувати до зміни показань, чим створить загрозу у всебічному та неупередженому розгляду обвинувального акту.
Прокурор також вказує, що існування вказаних ризиків досліджена та підтверджена під час вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слідчим суддею на стадії досудового розслідування 27.02.2025.
Враховуючи існування наведених ризиків, прокурор зазначає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів непов`язаних з тримання під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просить клопотання задовольнити та продовжити ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
07.04.2025 року захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 надіслав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому заперечив щодо клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказує, що прокурор в клопотанні про продовження запобіжного заходу вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_15 покази щодо обставин за яких трапилась дорожньо-транспортна пригода не надав. Захисник зазначає, що дане твердження прокурора, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_15 на досудовому розслідуванні давав покази, щодо обставин даної справи де, зокрема вказав, що за кермом транспортного засобу під час ДТП він не перебував.
Захисник вказує, що на даний час у вищевказаному кримінальному провадженні потерпілі, свідки та експерти допитані, експертизи зроблені (висновки долучені до матеріалів справи), всі необхідні документи витребувані та отримані і є наявними у органів досудового розслідування, а тому є можливим застосування відносно ОСОБА_4 більш м?якого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки. Додає, заяву ОСОБА_16 (прот. Іоанн) який є кліриком Хустської єпархії, і є священнослужитель Свято-Михайлівського жіночого монастиря с. Забрідь Хустського району Закарпатської області, про згоду на взяття на поруки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 є особою, яка заслуговує на особливу довіру, має особисті зв?язки з підозрюваним та моральний вплив на нього, завдяки чому реально зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, в його заяві містяться відомості, які характеризують позитивно обвинуваченого та він ознайомлений з наслідками порушення обвинуваченим процесуальних обов?язків. Окрім цього, обставини, які характеризують особу обвинуваченого є вкрай позитивними. ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , зараз йому 35 років. Одружений та має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей. Має постійне місце проживання - АДРЕСА_1 та по місцю проживання характеризується виключно позитивно, є приватним підприємцем та є благодійником, за що нагороджений грамотою митрополита Хустського і Виноградівського та має міцні соціальні зв?язки.
Раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення йому не повідомлялось. Також, ОСОБА_15 має незадовільний стан здоров?я, що підтверджуєть відповідною медичною документацією, а відтак, ОСОБА_15 потребує постійного медичного догляду та повноцінного лікування.
Зазначені обставини в сукупності свідчать про можливість застосування відносно ОСОБА_15 більш м?якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки такий занадто суворим та недоцільним, з огляду на обставини, що характеризують особу обвинуваченого та його стан здоров`я.
З огляду на це, захисник вважає за доцільне у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та змінити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у вигляді особистої поруки, або іншого запобіжного заходу не пов?язаного із триманням під вартою. У випадку, якщо суд не знайде підстав обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистої поруки просить застосувати запобіжний захід у вигляді застави в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн. або цілодобовий домашній арешт, який полягатиме у забороні останньому покидати своє місце проживання.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні подане стороною обвинувачення клопотання підтримав та просив задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу і застосувати більш м`який запобіжний захід посилаючись на доводи викладені захисником у клопотанні про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
Заслухавши думку учасників судового провадження суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Як вбачається зі змісту ухвали, обираючи відносно ОСОБА_4 найбільш суворий запобіжний захід слідчим суддею враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, а також той факт, що він є раніше не судимим, особою молодого віку, має сім`ю та чотирьох малолітніх дітей, перебування останнього на момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння. Також слідчий суддя відхилив твердження підозрюваного про те, що він не перебував за кермом, так як такі спростовуються, зокрема, даними протоколу допиту потерпілої.
Вирішуючи питання про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) слідчий суддя зазначив, що вказаний ризик існує враховуючи, що ОСОБА_4 має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, що дає йому можливість перетнути державний кордон навіть в умовах військового стану.
Також слідчий суддя приймав до уваги те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також те, що для участі підозрюваного у розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, постановлялася окрема ухвала про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки підозрюваний не з`являвся до суду.
Наведені обставини, на переконання слідчого судді, були передумовами та можливістю для переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Щодо ризику незаконного впливу на учасників у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) слідчий суддя зауважив, що ризик впливу на потерпілу, свідків та експертів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати в подальшому до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. При цьому,слідчий суддя взяв до уваги, що підозрюваний зможе вступати у позапроцесуальні відносини із учасниками кримінального провадження та схиляти їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від надання показів стороні обвинувачення.
Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України).
За приписами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.
Злочин, передбачений ч. 4 ст. 286-1 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. Тобто, у разі доведення вини обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину йому може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.
Разом з цим, перевіряючи наявність на час розгляду клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 забіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлених слідчим суддею на стадії досудового розгляду, суд констатує, що існування таких не відпало. Судом встановлено, що стороною захисту заперечується факт перебування обвинуваченого за кермом автомобіля в результаті перекидання якого померло двоє осіб. При цьому встановлено, що один з пасажирів цього автомобіля живий та являється потерпілим у даному кримінальному провадженні, а відтак його покази можуть мати важливе значення щодо обставин кримінального провадження. В зв`язку з цим, існує ризик можливого впливу обвинуваченого на потерпілих. Крім цього, обставини ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування на стадії досудового розслідування, що зумовлювало необхідність вжиття заходів щодо необхідності постановлення ухвали про надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_4 для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній не з`являвся до суду, в сукупності з тяжкістю кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вказують про обґрунтованість доводів прокурора про існування ризику щодо можливого ухилення обвинуваченого від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Суд також, вважає що встановлені слідчим суддею обставини щодо наявності у обвинуваченого чотирьох неповнолітніх дітей, та як наслідок можливого виїзду останнього в умовах воєнного стану за кордон, також продовжують існувати та враховуються судом під час вирішення питання щодо неможливості визначення розміру застави під час обрання запобіжного заходу.
Судом не береться до уваги доводи прокурора заявлені в судовому засіданні про повідомлення обвинуваченому 4.04.2025 підозри у вчиненні іншого злочину, оскільки таке повідомлення про підозру подано прокурором з порушенням положень КПК України, а відтак повернуті прокурору під час судового розгляду. При цьому враховуючи відсутність з боку обвинуваченого заперечень щодо повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, суд не бере до уваги доводи захисника про те, що ОСОБА_4 не повідомлялося про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд також виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання за ч. 4 ст. 286-1 КК України, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вказаному злочині, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, який має постійне місце проживання, одружений та має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, майновий стан обвинуваченого, відсутність у нього судимостей. Разом з цим, судом враховано факт існування у обвинуваченого діагностованих йому хвороб, щодо сліпоти ока тромбозу центральної вени сітківки лівого ока. При цьому, попри те, що стороною захисту надано належні докази існування цих хвороб, суду не предоставлено беззаперечних доказів, щодо неможливості лікування ОСОБА_4 в умовах ізоляції та відповідних клопотань медиків чи уповноважених осіб установ виконання покарань, суду не надано.
Зважаючи на викладене та обґрунтування сторони обвинувачення, беручи до уваги, що на даний час потерпілі та свідки у даному кримінальному провадженні не допитані, а докази, передбачені ст. 84 КПК України, із сторони обвинувачення та сторони захисту не досліджено, тому з урахуванням наведених даних, суд вважає доведеними під час розгляду клопотання наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано він обвинувачується та суворість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим та можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.
За таких обставин, виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України та з огляду на обґрунтованість обвинувачення, тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, що оцінені в сукупності із даними про особу обвинуваченого, суд вважає, що належний контроль за поведінкою ОСОБА_4 та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є підставним та підлягає задоволенню.
Доводи сторони захисту зазначених висновків суду не спростовують.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.
Водночас, суд констатує, що під час вирішення питання щодо продовження строку застосування запобіжних заходів, оцінка наданих суду сторонами кримінального провадження доказів, здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є виправданим подальше продовження строку обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, з моменту затримання. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.
Враховуючи, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 лютого 2025 року вже обирався в зв`язку з цим, строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 11 год. 00 хв. 27.02.2025 року.
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду.
Захисником та обвинуваченим не доведено, що відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України які наведені вище. При цьому доводи захисту щодо достатності застосування відносно обвинуваченого, на даній стадії судового розгляду для запобігання встановленим ризикам, запобіжного заходу у вигляді особистої поруки або іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою, не доведено.
Суд вважає, що на даній стадії судового розгляду кримінального провадження тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про необхідність продовження відносно обвинуваченого строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 червня 2025 року, включно.
На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави щодо ОСОБА_4 , оскільки злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, спричинив загибель людей.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 200, 315, 369 КПК України суд,
П О С Т А Н О В И В:
Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах шістдесяти днів без визначення розміру застави.
Строк тримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 під вартою обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 11 год. 00 хв. 27.02.2025 року.
Строк дії ухвали закінчується 6 червня 2025 року, включно.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_9 та прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 .
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)».
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена у частині обрання запобіжного заходу до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 11 квітня 2025 року о 8 год. 15 хв.

Головуючий ОСОБА_1