УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року

м. Київ

справа № 296/5708/24

провадження № 51-900ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001063 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Велика Лепетиха Великолепетиського р-ну Херсонської обл., жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК суд застосував до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання медичною службою кримінально-виконавчої установи амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Крім того, суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, запобіжного заходу, арешту майна, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, в умовах воєнного стану, поєднаного із проникненням у сховище (ч. 4 ст. 187 КК), за таких обставин.

Так, 06 квітня 2024 року приблизно о 21:16 ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні торгівельної зали магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 42/7, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, правою рукою дістав із рукава куртки предмет, схожий на ніж, пройшов між холодильниками за прилавки, проникнувши в такий спосіб у сховище, та спрямував лезо предмету, схожого на ніж, до шиї продавця ОСОБА_6 . Надалі з метою подолання опору останньої, перебуваючи за прилавками магазину, обхопив її шию ззаду лівою рукою та почав штовхати в бік лінії каси, чим спричинив останній легке тілесне ушкодження.

Сприймаючи дії ОСОБА_4 як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, ОСОБА_6 для забезпечення власної безпеки почала чинити супротив та правою рукою відштовхувати руку ОСОБА_4 , у якій він тримав предмет, схожий на ніж. ОСОБА_4 своєю чергою з метою подолання опору ОСОБА_6 обхопив її лівою рукою за шию з іншого боку, демонструючи при цьому у своїй правій руці предмет, ззовні схожий на ніж, та, користуючись фізичною перевагою, продовжив тягнути її вздовж прилавку в напрямку каси, спричинивши ОСОБА_6 фізичний біль, потім повалив на підлогу, таким чином здолавши її опір. Надалі ОСОБА_4 відчинив касу, у якій були гроші - 7 238 грн, та заволодів ними, тим самим спричинив ФОП ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану вище суму.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 10 грудня 2024 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор зазначає, що Житомирський апеляційний суд в ухвалі не вказав, які саме докази підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, цей суд, на переконання апелянта, не перевірив його доводів, зокрема щодо неприязних відносин свідків; невпевненості потерпілої, що саме засуджений вчинив кримінальне правопорушення; недопустимості протоколу огляду місця події; суперечностей у показаннях свідків та учасників судового провадження.

Указує скаржник і про те, що показання потерпілої ОСОБА_6 сумнівні, оскільки вона беззаперечно не впевнена, що особа, яка на неї здійснила напад, це ОСОБА_4 . Також, за твердженням касатора, нещирими та помилковими є показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки, по-перше, останні повідомили про наявність конфліктних ситуацій із засудженим, по-друге, на наданих відеозаписах не видно обличчя нападника.

Крім того, згідно з доводами захисника його підзахисному призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_4 через суворість, оскільки не були враховані всі пом`якшуючі обставини покарання (наявність постійного місця проживання, до затримання працював неофіційно, відсутні інші кримінальні провадження чи судові справи, наявність обмеженої осудності) та не призначено більш м`яке покарання, ніж передбачено законом на підставі приписів ст. 69 КК.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З огляду на наведені положення процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, тобто розбою, вчиненого в умовах воєнного стану, поєднаного із проникненням у сховище. Такий висновок суду зроблено з дотриманням вимог КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, суд обґрунтовано послався, зокрема, на показання:

- потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що працювала в магазині «Продукти». 06 квітня 2024 року, ближче до обіду, звернула увагу на чоловіка, який заходив до магазину, а саме на те, що його шапка була насунута майже на очі, а сам він був у одязі чорного кольору. Повторно цей чоловік зайшов до магазину у період часу з 16 до 17 години. Коли цей чоловік перебував у приміщенні магазину, попросила знайомого покупця залишитися поки цей чоловік не піде. Приблизно о 21 годині цей невідомий чоловік знову зайшов до магазину та попросив кави і пива. Коли вона підійшла до холодильника, щоб взяти пиво, то він схопив її ззаду, підставив до шиї лезо ножа та потягнув до каси. Надалі чоловік забрав кошти з каси та втік із магазину, а вона відразу зателефонувала до поліції. Після нападу виявила подряпини на своєму обличчі. Під час слідчих дій вказала на особу, схожу на чоловіка, який вчинив злочин;

- потерпілої ОСОБА_7 (власниця магазину), яка зазначила, що у квітні 2024 року приблизно о 21 годині їй зателефонувала ОСОБА_6 та повідомила, що на магазин скоєно напад. Переглянувши відеозаписи з камер спостереження, розташованих у магазині, побачила, як невідомий чоловік тричі приходив до магазину. Покликав продавця до холодильника, схопив її та потягнув до каси, де кинув її на підлогу та наступив на груди. Із каси забрав гроші та залишив приміщення магазину. За результатами проведеної ревізії було встановлено суму збитків - 7 238 грн;

- свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які надали показання про те, що у відділку поліції їм продемонстрували відеозапис, на якому вони впізнали знайомого ОСОБА_4 по одягу, який був на ньому, по тому, що він кульгав на одну ногу, а також по обличчю.

Також установлені судом першої інстанції обставини підтверджуються сукупністю письмових доказів, зокрема: протоколами зняття показань технічних приладів (засобів), що мають функції відеозапису від 07 та 10 квітня 2024 року з долученими оптичними DVD-R дисками. Згідно з цими протоколами здійснено зняття показань технічних приладів (засобів), що мають функції відеозапису станом на 06 квітня 2024 року в періоди часу з 13:15 до 21:19 та з 08:00 до 22:00 відповідно, які виконані камерами відеоспостереження магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 42/7; протоколами огляду предметів від 07 квітня 2024 року за участі свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; протоколом огляду місця події від 08 квітня 2024 року з ілюстрованою таблицею та DVD-R диском; протоколом проведення слідчого експерименту від 09 квітня 2024 року з оптичним DVD-R диском за участі ОСОБА_6 ; протоколом огляду предметів від 01 травня 2025 року з долученою ілюстрованою таблицею за участі ОСОБА_6 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14 травня 2024 року за участю свідка ОСОБА_10 ; висновоком експерта № СЕ-19/106-24/7015-БД від 24 травня 2024 року; висновоком експерта № КСЕ-19/106-24/7330 від 12 червня 2024 року; протоколом огляду предмету від 27 травня 2024 року, а саме диску DVD-R, на якому записано відеофайли з камер відеоспостереження магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 42/7; висновком експерта № 20-2024 від 28 травня 2024 року; актом переобліку товарів від 07 квітня 2024 року.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на показання потерпілої, які узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту від 09 квітня 2024 року за її участі, протоколом огляду від 27 травня 2024 року відеофайлів із камер відеоспостереження магазину «Продукти».

Крім того, суд першої інстанції врахував і ті факти, що:

- свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за участю яких 07 квітня 2024 року проводився огляд відеозапису з магазину, де було скоєно розбій стосовно ОСОБА_6 , також повідомили, що на відеозаписі особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, це їх знайомий ОСОБА_4 ;

- свідок ОСОБА_10 14 травня 2024 року під час пред`явлення особи для впізнання вказав на ОСОБА_4 , якого 06 квітня 2024 року бачив у приміщенні магазину «Продукти» перед тим, як було вчинено напад на потерпілу;

- відповідно до протоколу огляду місця події від 08 квітня 2024 року на території навчального професійного училища, що знаходиться за адресою: вул. Лук`яненка, 5, м. Житомир, за участю ОСОБА_4 та його захисника були виявлені дві куртки, штани, шапка, ніж, а також три скріплених паперових листки, на яких зазначено «Каталог товарів», фізична особа - підприємець « ОСОБА_11 » від 23 листопада 2023 року. Водночас твердження засудженого про те, що вказані речі йому не належать, спростовуються висновками експертів за результатами проведення судово-одорологічної експертизи № СЕ-19/106-24/7015-БД від 24 травня 2024 року, а також імунологічної та експертизи зброї № КСЕ-19/106-24/7330 від 12 червня 2024 року, згідно з якими сліди одорологічного походження та потожирових виділень, які містяться на куртці та ножі, співпадають зі слідами ОСОБА_4 ;

- потерпіла ОСОБА_6 під час проведення огляду 01 травня 2024 року трьох аркушів, на яких зазначено «Каталог товарів», фізична особа - підприємець « ОСОБА_11 » від 23 листопада 2023 року, вказала, що вказані аркуші паперу являють собою каталог товарів, який був наданий представником постачальника магазину «Продукти», та які були в касовій зоні;

- згідно з актом переобліку товарів від 07 квітня 2024 року встановлено суму збитків - 7 238 грн.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 187 КК, суд першої інстанції на виконання приписів ст.ст. 50, 65 КК врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким; особу засудженого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно; думку потерпілих, які щодо призначення обвинуваченому покарання поклалися на розсуд суду; наявність обставини, що пом`якшує покарання - психічний стан ОСОБА_4 , а саме обмежену осудність та відсутність обставин, які його обтяжують.

З огляду на викладене Корольовський районний суд м. Житомира дійшов висновку про необхідність призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі, наближеного до мінімального, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 187 КК, із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник подав апеляційну скаргу. Житомирський апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, вказав про відсутність підстав для скасування вироку суду першої інстанції, оскільки цей суд належним чином дослідив всі обставини справи, дав їм повну і об`єктивну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Обґрунтовуючи свої висновки, апеляційний суд зазначив, що показання допитаних в суді першої інстанції потерпілих та свідків були оцінені судом із дотриманням вимог ст. 94 КПК у сукупності та взаємозв`язку з даними, що містяться в доказах, та є належними доказами винуватості засудженого.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив про відсутність відомостей, які б свідчили про неможливість урахування показань свідків та потерпілої, оскільки вони були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, а тому їх показання обґрунтовано визнано допустимими доказами.

Указав апеляційний суд і про безпідставність доводів скаржника про сумнівність показань потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з огляду на таке.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що 06 квітня 2024 року він декілька разів заходив до магазину «Продукти», окрім часу, коли було вчинено кримінальне правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що напад на неї вчинив чоловік, який 06 квітня 2024 року декілька разів заходив до магазину.

Крім того, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14 травня 2024 року з ілюстрованою таблицею до нього свідок ОСОБА_10 впізнав особу чоловічої статі на фото № 4, яку 06 квітня 2024 року бачив у приміщенні магазину «Продукти», на фотографії був ОСОБА_4 .

Також на ОСОБА_4 під час пред`явлення особи для впізнання вказала і потерпіла ОСОБА_6 .

Своєю чергою свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які раніше були знайомі з обвинуваченим, впізнали на відеозаписі з камер спостереження ОСОБА_4 по одягу, формі обличчя та по тому, що чоловік на відеозаписі кульгав на одну ногу.

Не встановив суд апеляційної інстанції і підстав для визнання недопустимим протоколу огляду місця події від 08 квітня 2024 року та похідних від нього доказів, у зв`язку з вчиненням працівниками поліції психологічного тиску на ОСОБА_4 , за твердженнями останнього.

Так, за повідомленням засудженого, щодо неправомірних дій оперативних працівників поліції під час його затримання та заподіяння йому тілесних ушкоджень були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Водночас постановою старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький, від 05 грудня 2024 року кримінальне провадження № 0000065 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, закрито за відсутності в діяннях працівників правоохоронних органів складу кримінального правопорушення.

Крім того, суд зазначив, що згідно з протоколом огляду місця події від 08 квітня 2024 року вказана слідча дія була проведена за участю ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , які жодних зауважень до протоколу огляду місця події не вносили.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і доводи захисника про неврахування низки пом`якшуючих обставин з огляду на те, що обставини, на які посилався захисник, а саме: наявність постійного місця проживання обвинуваченого; його неофіційне працевлаштування та відсутність інших кримінальних проваджень чи судових справ стосовно останнього, не є такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , в розумінні положень ст. 66 КК. Водночас в ухвалі суд зауважив, що обмежену осудність було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду вказала, що призначене обвинуваченому ОСОБА_4 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими та належним чином мотивованими. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам ст.ст. 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд, ухвалюючи рішення.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на приписах статей 370, 374, 419 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції Європейського суду з прав людини про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України», заява № 65518/01, рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Викладене вище свідчить, що установивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, у тому числі оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК. Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених Європейським судом з прав людини у висновках у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06 грудня 1998 року). Так, у зазначених рішеннях вказано, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зокрема і в частині покладення в основу обвинувального вироку разом з іншими доказами показань потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Додатково суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що доводи касаційної скарги, які зводяться до сумнівності показань потерпілої в частині вчинення кримінального правопорушення саме засудженим не є слушними з огляду на викладені у вироку її показання, які не оспорюються скаржником. Із цих показань вбачається, що потерпіла, окрім іншого, повідомила, що чоловік перед вчиненням кримінального правопорушення, на якого вона вказала під час проведення слідчих дій, заходив до магазину, коли в магазині був її знайомий ( ОСОБА_10 ).

Вказані обставини підтвердив свідок ОСОБА_10 . Також цей свідок під час пред`явлення особи для впізнання вказав на особу чоловічої статі на фото № 4 (це був ОСОБА_4 ), яку 06 квітня 2024 року бачив у приміщенні магазину «Продукти». До того ж Суд зауважує, що показання потерпілої не є визначальними з огляду на те, що обвинувальний вирок місцевий суд обґрунтував, окрім її показань, ще й іншими доказами, які проаналізував та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Крім того, суд касаційної інстанції погоджується із рішеннями судів попередніх інстанцій щодо обґрунтування доведеності винуватості, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, на переконання колегії суддів Верховного Суду, зі змісту показань указаних свідків та учасників судового провадження не вбачається суперечностей щодо істотних обставин кримінального провадження. Мотивів для обмови цими свідками засудженого судами попередніх інстанцій не встановлено, а узагальнені твердження захисника в касаційній скарзі про неприязні відносини засудженого зі свідками не свідчать про помилковість рішень у вказаній частині.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначає, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 впізнали за сукупністю ознак ОСОБА_4 як особу, яка скоїла напад в магазині, зокрема по одягу та по тому, що він кульгав. За таких обставин твердження захисника, що на відеозаписах не видно обличчя нападника, без спростування інших ознак, за якими свідки впізнали засудженого, не впливає на допустимість таких показань для обґрунтування, серед інших і цими доказами обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 .

Також, на переконання Верховного Суду, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, зокрема щодо необхідності призначення засудженому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Суд не залишає поза увагою ту обставину, що ОСОБА_4 призначено розмір покарання наближено до мінімального розміру встановленого санкцією ч. 4 ст. 187 КК. Призначене місцевим судом покарання є справедливим, співмірним характеру вчиненого діяння, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, як неодноразово зазначав Верховний Суд, застосування положень ст. 69 КК можливе в разі, якщо наявна сукупність принаймні двох обставин, які відповідають двом умовам, визначеним у законі: по-перше, вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК; по-друге, хоча б одна із них істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Водночас суди попередніх інстанцій встановили в цьому провадженні наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання засудженому ОСОБА_4 - психічний стан, а саме обмежену осудність, цю обставину, усупереч твердженням касатора, суди врахували й під час призначення покарання.

Необхідно також зазначити, що інші обставини, про які указує захисник у касаційній скарзі, та які, на його думку, не врахували суди попередніх інстанцій, а саме наявність постійного місця проживання, до затримання працював неофіційно, відсутні інші кримінальні провадження чи судові справи, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та не є достатніми для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини вчинення кримінальних правопорушень та відомості про особу засудженого.

Ураховуючи наведене, твердження ОСОБА_5 в касаційній скарзі, які практично зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не в повній мірі врахували обставини, які, на його думку, є достатніми для застосування приписів ст. 69 КК, не є слушними.

За таких обставин наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3