КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/9753/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2798/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001262 від 11.07.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучений 05.03.2025 у ході проведення обшуку на території паркінгу за адресою: м. Київ, пр. Перемоги (Берестейський), 42, транспортний засіб «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати вказане майно.

Передано транспортний засіб «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним з метою забезпечення його збереження або збереження економічної вартості.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вказане майно та зобов`язати орган досудового розслідування повернути тимчасово вилучене майно власнику або уповноваженій особі.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що автомобіль не має жодного відношення до функціонування колл-центрів, відсутні відомості про використання вказаного транспортного засобу для перевезення обладнання для колл-центрів, доставки поліграфічних матеріалів чи інших предметів, пов`язаних з інкримінованими злочинами.

Апелянт наголошує на тому, що вилучений автомобіль не може бути віднесений до категорії майна, набутого злочинним шляхом, оскільки належить на праві власності ОСОБА_9 , яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

Крім того, апелянт зазначає, що заборона використання автомобіля створює значні життєві незручності для власника та користувача без достатнього обґрунтування необхідності такого заходу, оскільки ОСОБА_9 є особою похилого віку, яка потребує транспортного засобу для пересування та задоволення повсякденних потреб, а враховуючи її похилий вік фактичне керування автомобілем здійснює її дочка, якій ОСОБА_9 передала право керування.

Апелянт вказує, що у матеріалах кримінального провадження та у клопотанні прокурора відсутні відомості, які б свідчили про те, що вказаний автомобіль використовувався як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001262 від 11.07.2019 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції Закону № 2341-III від 05.04.2001) та ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) КК України, та за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

В рамках даного провадження 27.11.2024 повідомлено про підозру ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції Закону № 2341-III від 05.04.2001) та ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) КК України.

Як встановлено під час досудового розслідування, 11.01.2022 після початку злочинної діяльності організатори ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , які підтримують сімейні стосунки, придбали в автосалоні транспортний засіб «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , якому було присвоєно д.н.з. НОМЕР_2 , та зареєстровано на мати ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначеним транспортним засобом «Mercedes-Benz E220D» зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , постійно користується співорганізатор злочинної організації ОСОБА_7 , що підтверджується протоколом огляду Інтернет-Ресурсів від 04.02.2025, а саме веб-версії програмного комплексу «Безпечне Місто» та протоколом обшуку від 05.03.2025.

Так, 05.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2025 проведено обшук транспортного засобу «Mercedes-Benz E220D» зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , який вилучено та поміщено на охоронюваний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Хорива, 8.

У свою чергу, постановою детектива від 06.03.2025 транспортний засіб «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який було тимчасово вилучено 05.03.2025 під час обшуку на території паркінгу за адресою: м. Київ, пр. Перемоги (Берестейський), 42, визнано речовим доказом на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки він був набутий кримінально протиправним шляхом або отриманий юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що встановлюється під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, про що внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

У той же час, як встановлено під час досудового розслідування, доходи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є власником транспортного засобу «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , не дозволяли їй придбати цей транспортний засіб у законний спосіб, а факт його використання підозрюваною ОСОБА_7 підтверджує обставини, передбачені ч. 5 ст. 96-2 КК України.

13.03.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва накладено арешт на тимчасово вилучений 05.03.2025 у ході проведення обшуку на території паркінгу за адресою: м. Київ, пр. Перемоги (Берестейський), 42, транспортний засіб «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати вказане майно.

Передано транспортний засіб «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним з метою забезпечення його збереження або збереження економічної вартості.

Слідчий суддя виходив з того, що метою арешту майна є унеможливлення його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження, що забезпечить реалізацію завдання арешту майна, визначеного ч. 2 ст. 170 КПК України, такого як збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 167, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положенням ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Пунктами 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно відповідає наступним ознакам:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Поряд з цим, беручи до уваги той факт, що даний транспортний засіб, відповідно до ст. 96-2 КК України, може бути одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та з огляду на передбачувану санкцію статті, за якою підозрюється ОСОБА_7 , у вигляді конфіскації майна, на даний транспортний засіб може бути застосована спеціальна конфіскація.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про накладення арешту на майно з метою конфіскації майна та вважає, що стороною обвинувачення доведена необхідність в даному випадку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Доводи апелянта про те, що вказане майно не відповідає критеріям речових доказів є безпідставними, оскільки встановлені стороною обвинувачення фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що це майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої подальшої спеціальної конфіскації у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України та вважає, що стороною обвинувачення доведена необхідність в даному випадку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Доводи апелянта про те, що власник майна не є підозрюваною в рамках даного кримінального провадження відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, а саме з метою забезпечення спеціальної конфіскації, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

З наданих суду матеріалів досудового розслідування вбачається, що на даному етапі кримінального провадження існує вірогідність того, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, набуто кримінально протиправним шляхом та воно підлягатиме можливій подальшій спеціальній конфіскації у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Таким чином, враховуючи обставини можливого вчинення злочинів, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_23

Судді:

ОСОБА_24 ____________