Справа № 204/1790/25
Провадження № 1-кс/204/388/25
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю підозрюваної ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Одеса, одруженої, маючої на утриманні малолітню доньку, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання начальника 2 відділення слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Дніпропетровської області ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що Слідчим відділом ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000173 від 13.09.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України. В ході досудового розслідування повідомлено про підозру: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянці України, уродженці м. Одеса, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що вона підозрюється у готуванні до терористичного акту, тобто готуванні до вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя та здоров`я людини, настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчинений за попередньому змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України. Короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з якими подається клопотання: У ході досудового розслідування встановлено, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України з 05 год. 30 хв., який набув чинності з дня його опублікування 24.02.2022. Згідно Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, та у подальшому продовжено відповідними указами Президента України по теперішній час. З невстановленого досудовим розслідуванням часу представниками спеціальної служби іноземної держави - Федеральної служби безпеки Російської Федерації посилено ведеться розвідувально-підривна діяльність проти України, що полягає: в ослабленні державної влади України та держави в цілому; її самостійності усередині країни та незалежності у міжнародних відносинах; захищеності території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань; підготовленості держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту; дестабілізації суспільно політичної обстановки всередині країни; створенні умов для діяльності іноземної розвідки (вербування агентури серед жителів України); збиранні інформації, що представляє інтерес для іноземної розвідки та її подальшого використання РФ задля отримання переваг над Україною в області збройних сил, військових дій, зовнішньої політики, втручання у внутрішню політику суверенної держави, для маніпулювання суспільними настроями населення України, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів, організації інформаційної експансії з боку РФ тощо. При цьому, представники спеціальних служб Російської Федерації, усвідомлюючи перевагу вчинення злочинів, які можуть призвести до заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, спрямованих на дестабілізацію суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, а також які завдають шкоди життю та здоров`ю громадян України, у тому числі військовослужбовців, співробітників правоохоронних органів та представників інших передбачених законодавством України військових формувань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення у невстановлений спосіб підшукували осіб, негативно налаштованих стосовно державної влади України. Так, у жовтні 2024 року за невстановлених обставин громадянин Російської Федерації ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який діяв в інтересах представників спеціальних служб країни-агресора, використовуючи обліковий запис в Інтернет-месенджері «Telegram» « ОСОБА_9 » з номером телефону оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 запропонував ОСОБА_5 за грошову винагороду вчинити терористичний акт з використанням саморобного вибухового пристрою. Тоді у ОСОБА_5 , якій достовірно відомо про діючий воєнний стан та яка являється негативно налаштованою стосовно державної влади України особою, з корисливих мотивів, виник злочинний умисел на вчинення терористичного акту, тобто вибуху, який створював небезпеку для життя та здоров`я людини, настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, за попередньому змовою групою осіб. З цією метою ОСОБА_5 , використовуючи власний мобільний телефон, на який встановлений інтернет-месенджер «Telegram» з номером мобільного зв`язку НОМЕР_2 , підтримувала зв`язок з ОСОБА_8 , під час якого отримувала завдання щодо готування до вчинення терористичного акту та обговорювали обставини вчинення цього злочину. При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 домовилися про готування до вчинення терористичного акту з конспірацією злочинних дій останньої, що полягали у використанні для спілкування виключно інтернет-месенджеру «Telegram» з подальшим видаленням переписки, збереження частин самодільного вибухового пристрою виключно у схронах в різних областях України. Далі, ОСОБА_5 у період з жовтня 2024 року по 14.02.2025 умисно, з корисливих мотивів, добровільно виконувала завдання та вказівки ОСОБА_8 , який діяв в інтересах представників спеціальних служб Російської Федерації та вчиняв злочини проти громадської безпеки за наступних обставин. Так, у жовтні 2024 року ОСОБА_8 , який діяв в інтересах представників спеціальних служб Російської Федерації, за допомогою інтеренет-месенджера «Telegram» під час підтримання зв`язку з ОСОБА_5 , повідомив про необхідність забрати компоненти, необхідні для виготовлення саморобного пристрою у схроні, що розташований у Дніпропетровській області за наступними приблизними географічними координатами: НОМЕР_4, для подальшого їх приховування у різних схронах у Харківській, Київській та Одеській областях. З цією метою ОСОБА_5 25.10.2024 на транспортному засобі «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_3 , який перебуває у користуванні останньої, прибула до визначеного ОСОБА_8 місця Дніпропетровської області, де відкопала у схроні за координатами: НОМЕР_4 компоненти до СВП у кількості 5 комплектів, що складалися з GSM-реле з вбудованим слотом для сім-картки, припаяними дротами, мобільним телефоном з активованою сім-карткою кожен, а також у схроні поряд відкопала детонатори у кількості 5 штук. Вказані компоненти для виготовлення самодільного вибухового пристрою та детонатори ОСОБА_5 поєднала в п`яти окремих скомпонованих конструкціях та на вказаному автомобілі перевезла до Харківської області, де закопала у схрон у лісосмузі в Харківському районі Харківської області за координатами: НОМЕР_5, про що повідомила ОСОБА_8 шляхом направлення Googlе-координат через інтеренет-месенджер «Telegram». Далі, 12.02.2025, ОСОБА_5 на виконання вказівки ОСОБА_8 прибула до залишеного нею схрону у лісосмузі в Харківському районі Харківської області за координатами: НОМЕР_5, та вилучила з нього елементи саморобного пристрою вибухової дії. Крім того, у невстановлений в ході досудового розслідування час та за невстановлених обставин ОСОБА_10 на виконання вказівки громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 здійснила закладання елементів саморобного пристрою вибухової дії - 3 вибухових матеріалів ДКРП для поєднання в одній конструкції з GSM-реле з вбудованим слотом для сім-картки, припаяними дротами, мобільним телефоном з активованою сім-карткою, а також детонатором, у схронах за наступними приблизними географічними координатами: НОМЕР_6 та НОМЕР_7, у безпосередній за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , які виявлено 14.02.2024 під час огляду місця події. 14.02.2025 громадянку України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано в порядку, передбаченому ст.ст. 208, 615 КПК України. Своїми умисними діями, які виразилися у готуванні до терористичного акту, тобто готуванні до вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя та здоров`я людини, настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчиненому за попередньому змовою групою осіб, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України. Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статі) закону України про кримінальну відповідальність: 14.02.2025 громадянці України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, а саме у готуванні до терористичного акту, тобто готуванні до вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя та здоров`я людини, настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчинений за попередньому змовою групою осіб. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на обставини: Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у скоєнні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом огляду місця події від 14.02.2025; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , від 14.02.2025; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії (зняття інформації з електронних інформаційних систем) від 27.12.2024; іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності. Посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 КПК України: Метою та підставами застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії. Виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини: Таким чином в ході досудового розслідування встановлені наступні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Відтак в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваної ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам. Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, з урахуванням повномасштабного вторгнення збройних сил та інших формувань Російської Федерації, а також вчинення ОСОБА_5 терористичного акту, метою якого є дестабілізація громадської безпеки та завдання шкоди життю та здоров`ю людей, а також у готуванні до вчинення терористичного акту вчиненого групою осіб, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 відповідає суспільному інтересу. Застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою відповідає вимогам ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки остання обґрунтовано підозрюється у вченні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. У свою чергу, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України. Враховуючи перераховані вище обставини, органом досудового розслідування вбачаються підстави для не визначення розміру застави при обранні запобіжного заходу ОСОБА_5 . Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання, просив його задовольнити з підстав зазначених у клопотанні, зазначивши, що жоден більш з м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Підозрювана у судовому засіданні заперечувала проти застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави просила обрати відносно неї домашній арешт.

Захисник підозрюваної у судовому засіданні підтримав позицію своєї підзахисної та зазначив, що ризики зазначені у клопотанні слідчого не доведені у судовому засіданні, підозрювана співпрацює зі слідством, обставини підозри визнає, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судима. Всі ці обставини свідчать, що підозрювана не має наміру вчиняти будь-які дій, передбачені ризиками. Крім того, при затриманні підозрювана віддала добровільно слідчому паспорт громадянина України та закордонний паспорт. Також, захисник зазначив, що прокурором не доведено у судовому засіданні неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тому, захисник просив обрати підозрюваній запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або застосувати альтернативний запобіжний захід заставу.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрювана ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей, що має значення для даного провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Вказані ризики знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, встановленим у судовому засіданні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення нею кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, враховуючи її вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, тісних соціальних зв`язків, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей, що має значення для даного провадження, та вчинити інше кримінальне провапорушення або ж продовжити вчиняти кримінальне правопорушення в якому підозрюється, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваної ОСОБА_5 , оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленим у судовому засіданні.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України - задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14 квітня 2025 року, без визначення застави.

Ухвалу направити до СВ ІНФОРМАЦІЯ_5 - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1