Справа № 175/4329/22
Провадження № 1-в/175/39/25
03 квітня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпро, громадянин України, повна загальна середню освіта, раніше не судимий, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 30.12.2022 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.
про звільнення від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, -
До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернувся начальник відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області з поданням про звільнення від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_4 .
Подання мотивоване тим, що ОСОБА_4 засуджений вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2022 року за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.
Крім того, згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 02.01.2023 призваний на військову службу до в/ч НОМЕР_1 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 за загальною мобілізацією. Згідно з повідомленням в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_4 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 від 09.02.2023 №46.
Посилаючись на вищевказане, просила звільнити ОСОБА_4 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Суд, дослідивши матеріали подання, вважає, що воно обґрунтоване та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2022 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено йому покарання до покарання у виді 120 годин громадських робіт.
06.03.2023 року Дніпровським районним відділом м. Дніпра філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області отримано та прийнято до виконання копія вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2022 року.
07.03.2023 року засудженому ОСОБА_4 був здійснений телефонний дзвінок, та з`ясовано, що засуджений проходить військову службу у ЗСУ.
Як вбачається з матеріалів матеріалів справи засуджений що ОСОБА_4 з 02.01.2023 року призваний та проходить військову службу у лавах Збройних сил України у військовій частині НОМЕР_2 по теперішній час.
Згідно вимог ч. 1 ст. 80 КК України вбачається, що у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано впродовж двох років.
Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.
Згідно з ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом строку, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності. При цьому обов`язковою умовою для такого звільнення є те, що засуджений у межах періоду, зазначеного у статті 80 КК України, не вчинить нового злочину.
Як вбачається із вимоги УІАП ГУНП в Дніпропетровській області інформація про вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень відсутня.
Одним із видів покарання є громадські роботи (п. 4 ч. 1 ст. 51 КК України), які у розумінні статті 56 КК України є особливою формою державного примусу, що застосовується судом від імені держави з урахуванням принципу необхідності і достатності до особи, винної у вчиненні злочину, та полягають у виконанні у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 р.) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Наявність лише факту невиконання засудженим громадських робіт сам по собі не свідчать про ухилення від відбування цього покарання.
Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі ст. 389 та ст. 390 КК України, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із кримінальних правопорушень, передбачених зазначеними статтями КК України.
Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає винною у вчинені нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особу буде визнано винною в ухиленні від відбування покарання.
В матеріалах відсутні відомості, які б доводили належним чином про ухилення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, зокрема про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України або про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності. Отже, немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.
Оскільки на даний час відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання та про вчинення ним нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.
Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.
Таким чином, вирок, яким ОСОБА_4 було призначено покарання у виді громадських робіт був проголошений 30.12.2022 та набрав законної сили 30.01.2023, а строк виконання у відповідності до п.1 ч.1 ст.80 КК України сплив через 2 роки, 30.01.2025 року.
Засуджений до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання не притягувався, обвинувальний вирок відносно останнього за ухилення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 389 КК України не виносився.
Відповідно до ч. 14 ст. 537 КПК України під час виконання вироків вирішуються інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Очевидно, що під час виконання вироків суд вправі вирішувати й питання, що виникли в процесі виконання вироків.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 п.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе подання задовольнити та звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.
Керуючись ч. 1 ст. 78, 80 КК України, ст. ст. 369, 372, 537 ч. 1 п. 9, 539 ч. 2 п.3 КПК України, суд,-
Подання відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_4 про звільнення від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 засудженого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 30.12.2022 року за ч.1 ст.164 КК України від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1