КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярославка Ружинського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, обіймаючого посаду головного сержанта - командира ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 296 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_6 складу даного кримінального правопорушення. Залишено без розгляду цивільний позов Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Вирішено питання щодо речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він, 23.07.2023 року близько 15 год. 00 хв., перебуваючи на території ринку «Фермер» по вул. Електротехнічній, 2 в м. Києві, словесно голосно конфліктував з невстановленими дізнанням особами. Після прибуття екіпажу «Рубін 0451» Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_6 було затримано поліцейськими у межах своїх повноважень, відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про Національну поліцію», для доставлення до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

В подальшому, 23.07.2023 року приблизно о 15 годині 05 хвилин, більш точного часу в ході дізнання не встановлено, за вищевказаною адресою, ОСОБА_6 було поміщено до службового автомобілю екіпажу з метою доставлення до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. Перебуваючи на задньому сидінні службового автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить Департаменту патрульної поліції у м. Києві, у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з пошкодженням майна.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи у службовому автомобілі марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить Департаменту патрульної поліції у м. Києві, на території ринку «Фермер» по вул. Електротехнічній, 2 в м. Києві, діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось пошкодженням майна, проявляючи особливу зухвалість, нехтуючи загально прийнятими правилами і нормами поведінки в суспільстві, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, завдав удару правою ногою по заднім боковим дверям із середини автомобіля, внаслідок чого пошкодив бокові двері автомобіля, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому на суму 77 035,23 грн.

Дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року; просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк 1 рік.

Також просить повторно дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження докази.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що під час досудового розслідування та в ході судового розгляду кримінального провадженнгя було деведено подію кримінального правопорушення, обставини його вчинення, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, з посиланням на відповідні докази; вид і розмір завданої шкоди, тобто виконано всі вимоги ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

При цьому належить врахувати те, що у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 (справа № 676/603/17) зазначено, що « … відповідно до положень ст. 404 КПК повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду». Таку ж позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду (справа № 640/6847/15-к).

Натомість обґрунтування клопотання прокурором зводиться виключно до незгоди з оцінкою судом доказів, наданих стороною обвинувачення.

З огляду на викладене та вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України, підстави для задоволення такого клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів та обставин кримінального провадження в повному обсязі, відсутні.

Водночас, суд апеляційної інстанції ухвалив повторно дослідити відеозапис з місця події, на якому зафіксовано фактичні обставини.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора; вислухавши пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав; пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни; частково дослідивши наявні у матеріалах кримінального провадження докази, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово; вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ч. 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині визнати обвинуваченого винним.

При цьому, як передбачає ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та обов`язків.

Отже, суд може ухвалити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

За змістом положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Вказаного у цьому кримінальному провадженні прокурором зроблено не було.

За змістом ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч.2 ст.91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, перевіряючи матеріали кримінального провадження в межах доводів поданих апеляційних скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неповноти судового розгляду в суді першої інстанції та суперечності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, не визнав та пояснив, що 23.07.2023 року перебував на ринку «Фермер» у знайомих, куди згодом прийшов вантажник, перегородив «точку» з товаром, та на зауваження дістав ножа, став погрожувати, в результаті чого виник конфлікт, була викликана поліція, по приїзду якої вантажник утік. Коли ОСОБА_6 поліцейські грузили в патрульну машину, його ноги не вміщалися в автомобвль, поліцейські били по ним дверцятами. Не виключає, що міг ударити по ним ненавмисно при поміщенні його в автомобіль. Дубинку у нього дістали вже в райвідділку. Його поліцейські попереджали про застосування спецзасобів, опору він не чинив, його били дверцятами авто по ногах. Він є військовослужбовцем, перебував у відпустці.

Представник Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_8 в суді першої інстанції зазначив, що неправомірними діями ОСОБА_6 . Департаменту завдано матеріальну шкоду, яка полягає у вартості відновлювального ремонту пошкодженого обвинуваченим службового автомобіля «Mitsubishi Outlander», у розмірі 77 035,23 грн.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 суду показав, що є командиром роти УПП у м. Києві та влітку 2023 року поступив виклик, що по вул. Електротехнічній в м. Києві відбувається бійка та сварка. Прибувши на місце, побачили ОСОБА_6 , який був найбільш агресивним, підійшли, представились, неодноразово попереджали. Одягли на ОСОБА_6 кайданки, він чинив опір під час затримання, йти не хотів, вони його майже віднесли в салон службового автомобіля «Mitsubishi Outlander». ОСОБА_6 ліг на пасажирське сидіння і пошкодив ногами задні двері і скло автомобіля.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 показав, що є поліцейським УПП у м. Києві. 23.07.2023 року екіпаж перебував на патрулюванні, до них звернулись з приводу бійки на торгових рядах між обвинуваченим та громадянином Азербайджана. Попередили ОСОБА_6 , той дістав предмет, схожий на дубинку і їм погрожував. До ОСОБА_6 застосували кайданки і коли поміщали до службового авто, останній ногами вдарив по дверцятах, погнув їх.

Допитана судом свідок ОСОБА_11 суду показала, що влітку 2023 року на ринку «Фермер», між ними з подругою та громадянином Азербайджана виник конфлікт, під час якого останній підійшов та почав їх ображати. Це почув ОСОБА_6 і зробив тому зауваження. Хто викликав поліцію їй невідомо. Поліцейські фактично спровокували ОСОБА_6 . Після приїзду поліції вантажник втік. Ніякої бійки не було. На думку свідка поліцейські перевищили свої повноваження, зкрутили ОСОБА_6 , одягнути кайданки і запхали в патрульну машину. Спротиву ОСОБА_6 не чинив, поліцейські закинули його до патрульного автомобіля як мішок з цукром. Вони намагались цьому перешкодити, в райвідділок їх не пустили.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що влітку 2023 року проходив повз Деснянського УПГУНП у м. Києві по вул. Драйзера в м. Києві, попросили бути свідками. Що зробив ОСОБА_6 свідку невідомо, останній поводив себе трохи неадекватно, поліцейські оформлювали затримання.

Крім того, судом першої інстанції досліджено письмові докази: рапорт інспектора в.2 р.3 б.3 п.2 УПП в м. Києві ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_10 від 23.07.2023 року; протокол затримання особи, яка вчинила кримінальний проступок від 23.07.2023 року разом з ілюстративною таблицею та DVD-R диском;протокол огляду від 23.07.2023 року разом з ілюстративною таблицею до даного протоколу; протокол огляду від 23.07.2023 року разом з ілюстративною таблицею до даного протоколу; рахунок-фактура № від 24 липня 2023 року(без ПДВ); протокол про здійснення перегляду відеозапису від 25.07.2023 року та DVD-R диск із записом з нагрудних бодікамер від 23.07.2023 року, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні; протокол про здійснення перегляду відеозапису від 27.07.2023 року та DVD-R диск із записом з нагрудних бодікамер від 23.07.2023 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_6 .

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевим судом безпосередньо досліджено та надано оцінку всім доказам, покладеним органом досудового розслідування в основу пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зазначених наданих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, з урахуванням норм статей 368, 370 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого їй діяння.

Так, стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 інкриміновані як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Об`єктом захисту норм, передбачених ст. 296 КК України, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і виявляється (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі та ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Кримінально караним хуліганством визнається таке умисне грубе порушення громадського порядку, яке вчинене з мотивів явної неповаги до суспільства і супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть бути здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є усвідомлене вчинення діяння з мотиву явної неповаги до суспільства. Такий мотив має важливе значення тому, що він, з одного боку, характеризує хуліганські дії, а з другого - самим законом визнається обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони. У кожному конкретному випадку хуліганський мотив діяння може знайти свій вияв у певних низьких спонуканнях. Це може бути бешкетництво, прагнення протиставити себе суспільству, виявити п`яну зухвалість, показати зневагу до оточуючих тощо.

Правильну кримінально-правову оцінку хуліганства належить проводити за сукупністю ознак суспільно небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюються поняттям «склад злочину» і визначають діяння як злочинне та кримінально каране.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

При вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 КУпАП.

Так, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 23.07.2023 року приблизно о 14 годині 35 хвилин, перебуваючи на території ринку «Фермер» по вул. Електротехнічній, 2 в м. Києві, поводив себе агресивно, кидався у бійку з іншими особами, нецензурно висловлювався в бік громадян та поліцейських, на зауваження не реагував, на неодноразові вимоги працівників поліції припинити вчинення протиправних дій не реагував та погрожував останнім фізичною розправою, у зв`язку з їх професійною діяльністю. Після чого працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_6 про те, що його буде затримано і до нього буде застосовано фізичну силу і спеціальні засоби, проте обвинувачений на вимоги працівників поліції м. Києва не реагував, під час затримання чинив активний опір. Після того, як ОСОБА_6 посадили в салон патрульного автомобіль, останній почав ногами вибити вікно транспортного засобу, чим пошкодив дверцята службового автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 . В подальшому, ОСОБА_6 було доставлено до Деснянського УПГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Рональда Рейгана (Драйзера), 9-Б.

Поряд з цим, стороною обвинувачення будь-яких доказів про наявність у ОСОБА_6 мотиву явної неповаги до суспільства та грубого порушення громадського порядку з особливою зухвалістю суду не надано, що не дає достатніх підстав для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 296 КК України ОСОБА_6 як хуліганства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції повторно дослідила відеозапис з місця події, на якому зафіксовано фактичні обставини справи, та дійшла висновку, що судом першої інстанції фактичні обставини встановлені вірно. Зокрема, на час приїзду працівників поліції ОСОБА_6 на території ринку у присутності інших осіб нецензурно висловлювався, однак будь-якого майна він не пошкодив та тілесних ушкоджень не завдав. Після спілкування з працівниками поліції, не підкорюючись їхнім вимогам, чинив опір, у зв`язку із чим до нього було застосовано спеціальний засіб - кайданки та, зважаючи на його відмову сісти в патрульний автомобіль, примусово його туди поміщено поліцейськими. Обвинувачений не виключає, що під час поміщення його до салону автомобіля могли бути пошкоджені двері автомобіля.

Отже, у його діях склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, відсутній, позаяк особливою зухвалістю хуліганський дій пов`язується з таким грубим порушенням громадського порядку, яке супроводжувалося з насильством із заподіянням тілесних ушкоджень або знущанням над особою, яке тривалий час і вперто не припинялося, або було пов`язано зі знищенням або пошкодженням майна.

Оцінюючи такі висновки суду першої інстанції, колегія суддів зауважує, що фактичні обставини справи, як вони встановлені судом, свідчать про те, що ОСОБА_6 дійсно поводив себе агресивно, кидався у бійку з іншими особами, нецензурно висловлювався в бік громадян та поліцейських, на зауваження не реагував, проте у цих діях обвинуваченого відсутні такі обов`язкові ознаки інкримінованого кримінального правопорушення, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарг, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 140 КК України, і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які можуть бути підставою скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований - без зміни.

Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіонузалишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 , яким його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 296 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю у діях останнього складу даного кримінального правопорушення, - без зміни.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _______________ ______________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/1229/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Доповідач: ОСОБА_1