Номер провадження: 11-сс/813/445/25
Справа № 947/4888/25 1-кс/947/2030/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2025, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи другого слідчого відділу з дислокацією у м. Одесі ТУ ДБР про невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2025 відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи другого слідчого відділу з дислокацією у м. Одесі ТУ ДБР про невнесення відомостей до ЄРДР.

Рішення мотивоване тим, що відповідно до ч. 5 ст. 216 КПК України досудове розслідування кримінальних правопорушень вчинених, у тому числі, суддею, здійснюють Детективи Національного антикорупційного бюро України, а відтак заявником не була дотримана належна процедура звернення.

Ініціювання заявником порушення кримінального провадження щодо судді, в провадженні якої перебуває цивільна справа, по якій він є відповідачем, до закінчення розгляду справи, може свідчити про намагання вчинити незаконний тиск на суд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням заявник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 216 КПК України слідчі органів ДБР здійснюють досудове розслідування кримінального правопорушення вчиненого суддею.

Слідчий суддя ставив додаткові питання, що не стосуються предмету розгляду справи.

Просить ухвалу слідчого суді скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу другого слідчого відділу з дислокацією у м. Одесі ТУ ДБР внести відомості до ЄРДР.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, заявника, який підтирав подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Аналіз положень статей 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 25.01.2025 звернувся до другого слідчого відділу з дислокацією в м. Одесі ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, з заявою про вчинення кримінального правопорушення з приводу зловживання службовим становищем та внесення у офіційний документ завідомо неправдивої інформації суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_7 при розгляді цивільної справи №509/2573/18, з метою сприяння (пособництва) незаконному позбавленню його права власності, за що передбачена кримінальна відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

В подальшому у зв`язку з невнесенням відомостей за його заявою до ЄРДР ОСОБА_6 03.02.2025 звернувся до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи другого слідчого відділу з дислокацією в м. Одесі ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя вірно встановив фактичні обставини провадження, зазначив положення кримінального процесуального закону, якими слід керуватися при розгляді скарги та прийшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про відсутність підтвердження, що отримана уповноваженою особою другого слідчого відділу з дислокацією в м. Одесі ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві заява містили фактичні та об`єктивні данні, які вказували на ознаки певних кримінальних правопорушень та підтверджували реальність їх подій.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого та прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Главою 37 КПК України регламентуються кримінальні провадження щодо окремої категорії осіб.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 480 КПК України особливий порядок кримінального провадження застосовується, у тому числі, стосовно судді.

Як вбачається зі скарги заявника ОСОБА_6 , особа, в діях якої він вбачає ознаки кримінального правопорушення є суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 КПК України досудове розслідування кримінальних правопорушень вчинених, у тому числі, суддею, здійснюють Детективи Національного антикорупційного бюро України.

Відтак, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що заявником ОСОБА_6 не була дотримана належна процедура звернення до компетентного органу з заявою про злочин.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Ініціювання заявником ОСОБА_6 порушення кримінального провадження щодо судді, в провадженні якої перебуває цивільна справа, по якій він є відповідачем, до закінчення судового розгляду, може свідчить про намагання у такий спосіб здійснити незаконний тиск на суд з метою, зокрема, перешкодити виконанню суддею професійних обов`язків або схилити суддю до винесення неправосудного рішення, тощо.

Відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

На думку апеляційного суду, незгода із прийнятим суддею процесуальним рішенням в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України щодо незалежності судді та заборони впливу на нього у будь-який спосіб. Ініціювання кримінального переслідування судді внаслідок незгоди з його процесуальними діями чи рішеннями є способом незаконного впливу на суд і такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів.

З огляду на вищезазначене апеляційний суд приходить до висновку, що підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР. В заяві не було наведено об`єктивних даних та конкретних фактів, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі апелянтом не наведено жодних обставин, які вказували на незаконність прийняття слідчим суддею рішення за результатами розгляду його скарги та в тому числі допущення слідчим суддею істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які вказували на необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає прийняте слідчим суддею рішення про відмову у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність поданої в порядку ст. 303 КПК України є таким, що відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства.

Приймаючи до уваги наведене, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 214, 303-309, 409, 419, 422, 532,

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2025, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи другого слідчого відділу з дислокацією у м. Одесі ТУ ДБР про невнесення відомостей до ЄРДР залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4