27.03.2025 Справа № 756/3912/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/3912/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання дізнавача у кримінальному провадженні - дізнавача ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальному провадженні №0001490 від 20.12.2023,

в с т а н о в и в:

Дізнавач у кримінальному провадженні - дізнавач ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 , ЄРДПОУ НОМЕР_1 , МФО НОМЕР_2 ).

Обґрунтовуючи свої вимоги, дізнавач зазначає, що ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001490 від 20.12.2023 ч. 1 ст. 164 КК України.

Як зазначає дізнавач у своєму клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що до Оболонського УП ГУНП у м. Києві з відділу дізнання Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшли матеріали справи у відношенні гр. ОСОБА_5 , який ухиляється від сплати аліментів з червня 2020 року по сьогоднішній день (ЖЄО 49412 від 19.12.2023).

Дізнавач у клопотанні посилається на те, що враховуючи вище викладене, існують всі підстави вважати, що банківському рахунку за номером НОМЕР_3 відкритого у АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на ім`я ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) використовувався як засіб вчинення кримінального правопорушення, тому є необхідність в отриманні доступу до інформації, що становить банківську таємницю по банківському рахунку НОМЕР_3 у період часу з 25.03.2019 по теперішній час.

З огляду на викладене дізнавач просить надати дозвіл на тимчасовий доступ до документів, що містять інформацію по вказаним рахункам, які перебувають у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 , ЄРДПОУ НОМЕР_1 , МФО НОМЕР_2 ), оскільки дані документи містять інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні, необхідні для швидкого, повного та неупередженого розслідування, та в сукупності з матеріалами кримінального провадження, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин в даному провадженні, а також містять відомості, за відсутністю яких неможливо встановити обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В судове засідання дізнавач та прокурор не з`явилися, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник особи, у володінні якої перебувають витребовувані речі і документи, в судове засідання не з`явився, причини неявки слідчому судді невідомі.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Згідно ст. 26 цього Кодексу сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, з огляду на те, що підстав для визнання явки сторін обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, одним із яких є тимчасовий доступ до речей і документів, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 цього Кодексу тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Як вбачається із змісту ст. 162 КПК України, до охоронюваної законом таємниці, яка міститься у речах і документах, належить інформація, що знаходиться у володінні засобу масової інформації або журналіста і надана їм за умови нерозголошення авторства або джерела інформації; відомості, які можуть становити лікарську таємницю; відомості, які можуть становити таємницю вчинення нотаріальних дій; конфіденційна інформація, в тому числі така, що містить комерційну таємницю; відомості, які можуть становити банківську таємницю; особисте листування особи та інші записи особистого характеру; інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо; персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних; державна таємниця; таємниця фінансового моніторингу; відомості, що становлять професійну таємницю відповідно до Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки».

Відповідно до ст. 60 Закону України від 07.12.2000 №2121-III «Про банки та банківську діяльність» (далі - Закон №2121-III) інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Згідно зі ст. 62 Закону №2121-III інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками, серед іншого: з письмового дозволу власника такої інформації; за рішенням суду; органам прокуратури України, органам Національної поліції України, - на їхні запити щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, у тому числі операцій без відкриття рахунків, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи-підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), номер рахунку контрагента та код банку контрагента.

Крім того, до охоронюваної законом таємниці, згідно Закону України від 01.06.2010 №2297-VI «Про захист персональних даних», належать персональні дані особи, що становлять собою відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована.

Згідно пунктів 5, 6 ч. 2 ст. 160 КПК України у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів, серед іншого, зазначається значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Відповідно до п 2 ч. 5 ст. 163 цього Кодексу слідчий суддя постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішення по справі «Неділенько та інші проти України» від 18.01.2018 зазначив, що «принцип верховенства права передбачає, що втручання органів державної влади у права осіб має підлягати ефективному судовому контролю».

У рішенні по справі «Кущ проти України» від 03.12.2015 ЄСПЛ зазначив, що «термін «обґрунтована підозра» у скоєнні злочину означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення».

Частиною 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Всупереч вищенаведеним вимогам кримінально-процесуального закону, дізнавач у своєму клопотанні не довів слідчому судді можливість використання як доказів відомостей, що містяться у витребовуваних документах.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всупереч вищевказаних вимог процесуального закону дане клопотання, а також долучені на його обґрунтування документи не містять доказів в розумінні ст. 84 цього Кодексу на підтвердження того, яким чином органом досудового розслідування зроблено висновок про належність банківського рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_5 .

Згідно з практикою ЄСПЛ та положень Конвенції держава має виконувати свої зобов`язання не тільки утримуватися від дій, що порушують права людини, а діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Окрім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

У будь-якому випадку, в силу положень статей 22, 26 КПК України зазначені при зверненні із клопотанням обставини підлягають підтвердженню стороною кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій, адже ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід зазначити, що відповідно до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час провадження неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Кримінальним процесуальним кодексом України саме на сторону кримінального провадження, в тому числі дізнавача та прокурора, які звертаються до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, покладено обов`язок довести наявність обставин визначених ч. 5 ст. 163 КПК України, які слідчим суддею розглядаються із урахуванням вимог ч. 3 ст. 132 цього Кодексу, яка містять загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на те, що клопотання за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 160 КПК України, а надані слідчому судді документи не містять достатнього обґрунтування необхідності надання тимчасового доступу до речей, що свідчить про відсутність обґрунтованих підстав з якими законодавець пов`язує постановлення ухвали про надання тимчасового доступу до речей і документів, слідчий суддя, здійснюючи у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, способи якого обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»), приходить до висновку, що в задоволенні вимог клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 1-40, 84, 94, 132, 159-166, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання дізнавача у кримінальному провадженні - дізнавача ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1