№ провадження 1-в/646/510/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироків у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-

В С Т А Н О В И В:

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку Харківського районного суду Харківської області від 19.03.2019 та вироку Харківського районного суду Харківської області від 17.02.2022 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Прокурор просив задовольнити заяву засудженого у рамках внесених змін до законодавства Законом України № 3886-IX від 18.07.2024.

Засуджений ОСОБА_4 просив розглянути заяву за його відсутності, вимоги заяви підтримав.

Представник ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути заяву засудженого за його відсутності.

З`ясувавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали заяви та додані до неї матеріали, суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції та дрібним вважається викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Щодо зворотної дії змін до статей 185, 190, 191 КК внаслідок набрання чинності Законом № 3886-IX Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 року по справі № 278/1566/21 зазначила наступне: «Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2018 рік з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2018 року складав 1051 грн. Тобто, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 881 грн х 2 = 1762 грн.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2020 рік з 01 січня 2020 року по 01 грудня 2020 року складав 1051 грн. Тобто, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1051грн х 2 = 2102 грн.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2021 рік з 01 січня 2021 року по 01 грудня 2021 року складав 1135 грн. Тобто, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1135грн х 2 = 2270 грн.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 19.03.2019 ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

Так, ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України за вчинення кримінального правопорушення 06.02.2018, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка) на суму 474,50 грн.

Отже, вартість викраденого майна на час вчинення діяння за вироком Харківського районного суду Харківської області від 19.03.2019, не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то до цього діяння має застосовуватися положення ст. 5 КК України.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 17.02.2022 ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, ч. 2 ст. 185 до 2 років позбавлення волі, ч. 3 ст. 185 до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.ч.1,4 ст. 70, ст. 71 призначене остаточне покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Так, ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 України за вчинення кримінальних правопорушень за епізодами початку квітня 2020 року на загальну суму 822,40 грн, середини квітня 2020 року на загальну суму 1233,60 грн, 28.08.2021 на суму 1585 грн, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, поєднані з проникненням у інше приміщення, а також за ч. 2 ст. 185 КК України за за вчинення кримінального правопорушення за епізодом 17.05.2020 на суму 447,45 грн.

Отже, вартість спричиненої шкоди на час вчинення діянь за вироком Харківського районного суду Харківської області від 17.02.2022 за епізодом ч. 2 ст. 185 КК України та всіма вищезазначеними епізодами ч. 3 ст. 185 КК України не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то до цього діяння має застосовуватися положення ст. 5 КК України.

Судом також враховано, що відповідно до судової практики у справах про злочини проти власності крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК Українита додатково за ст.162 КК України такі дії кваліфікувати не потрібно. Якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за статтею 162 КК України.

Однак, на стадії виконання вироку суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.1 ст.162 КК України, тобто фактично перекваліфікувати його дії, адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України виключно під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст.ст.537, 539 КПК України не передбачено (п. 13 ч. 1ст. 537 КПК України дає право суду під час виконання вироку вирішувати лише питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання на підставі ч.2 і ч.3 ст.74 КК України).

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст.5 та ч.2 ст.74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 19.03.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України, а також від покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 17.02.2022 за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

У зв`язку з цим виникає необхідність приведення у відповідність чинному законодавству вироку Харківського районного суду Харківської області від 17.02.2022, згідно з яким його слід вважати засудженим за цим вироком за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ст. 71 КК України вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна, виключивши посилання у вироку на ч. 1 ст. 70 КК України.

Таким чином, заява засудженого ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 537,539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироків у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» - задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити від покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 19.03.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити від покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 17.02.2022 за ч.ч.2,3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Харківського районного суду Харківської області від 17.02.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ст. 71 КК України вважати ОСОБА_4 вважати засудженим до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна. В іншій частині залишити вирок без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Cуддя ОСОБА_1