ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1163/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/107/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.336 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 від 03 липня 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_7 за ст.332 КК України,

в с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шостаківка, Шаргородського району, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Визначено рахувати строк відбування покарання ОСОБА_7 з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання речових доказів.

Як визнав суд, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий по АДРЕСА_2 , будучи військовозобов`язаним, у зв`язку з прийняттям Указу Президента Україн № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію та Указу Президента України № 342/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», Указу Президента України № 758 2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», Указу Президента України №59/2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», згідно із частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про наслідки неявки на загальну мобілізацію, прибув 06 червня 2023 року до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_2 та пройшов військово-лікарську комісію.

06.06.2023 року рішенням військово-лікарської комісії ОСОБА_7 визнаний здоровим та придатним до проходження військової служби.

У подальшому, 06 червня 2023 року ОСОБА_7 належним чином вручено повістку із зобов`язанням прибути о 09 год. 08 червня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , для призову на військову службу за мобілізацією.

Проте, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин відмовився від проходження військової служби та у зазначений день і час не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимоги Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що він своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України в судовому засіданні місцевого суду не визнавав, пояснюючи це тим, що на той момент стан його здоров`я не дозволяв йому проходити військову службу під час мобілізації.

Крім цього, апелянт стверджує, що після ухвалення вироку місцевим судом 10 грудня 2024 року щодо нього, він обдумав свою поведінку і 07 січня 2025 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби за мобілізацією.

Вважає, що оскільки він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив нетяжкий злочин, на даний час перестав бути суспільно небезпечною особою, до нього слід застосувати ст. 48 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.

Одночасно, ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки він був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби за мобілізацією і не мав змоги своєчасно подати апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності обвинуваченого, оскільки його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; прокурора, який підтримав подану обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційну скаргу і просить її задовольнити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження закрити; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якою регламентовано порядок та строки апеляційного оскарження, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок, ухвалений судом першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Як вбачається з матеріалів провадження, вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області щодо ОСОБА_7 було ухвалено 10 грудня 2024 року.

Оскаржуваний апелянтом вирок був проголошений в судовому засіданні 10 грудня 2024 року, в якому обвинувачений ОСОБА_7 безпосередньо приймав участь.

Апеляційну скаргу на вказаний вирок суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав 23 січня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, визначеного ст.395 КПК України.

В обґрунтування своїх доводів щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_7 зазначає те, що 07 січня 2025 він був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби за мобілізацією і тому мав змоги своєчасно подати апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга подана апелянтом 23 січня 2025 року, про що свідчить відмітка на поштовхову відправленні, яким направлено апеляційну скаргу до суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК строк виконання процесуальних дій може бути поновлений в тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Поважними причинами є ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як вбачається із розпорядження про виконання вироку, вирок щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 10 січня 2025 року.

В матеріалах провадження наявні відомості, що 07 січня 2025 року ОСОБА_7 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби за мобілізацією, тобто до набрання оскаржуваним вироку законної сили.

За таких обставин, колегія судді вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущено з поважних причин і тому його слід поновити.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин відмовився від проходження військової служби та у зазначений день і час не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимоги Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з тим, на час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

Відповідно до повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 №1/117 від 08 січня 2024 року, ОСОБА_7 07 січня 2025 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби за мобілізацією.

За змістом інформації, наданої ІНФОРМАЦІЯ_4 на запит Чортківської окружної прокуратури (вих. № 1/1145 від 24.02.2025 року) ОСОБА_7 призваний на військову службу до Збройних Сил України під час мобілізації 07.01.2025 року та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Згідно поданої апеляційної скарги обвинуваченим ОСОБА_7 , останній просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, оскільки він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні і проходить військову службу за мобілізацією у Збройних Силах України.

Згідно ч. 1 ст. 285 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності дозволяє не застосовувати жодну із форм реалізації кримінальної відповідальності до особи (осуд, покарання чи судимість).

Звільнення від кримінальної відповідальності згідно ст. 48 КК України - це право, а не обов`язок суду. А застосування ст. 48 КК України є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення особи яка вчинила кримінальне правопорушення, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

Відповідно до ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 року у справі №161/1390/19 (провадження № 51-5089км19) особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності особи повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь. Такими змінами можуть визнаватись, наприклад: призов особи на військову службу, зміна постійного місця проживання і розірвання зв`язків із кримінальним оточенням, тяжка хвороба або нещасний випадок, унаслідок якого особа стала інвалідом, тощо.

У результаті таких змін у житті істотно змінюється морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим втрачається доцільність застосування до неї заходів кримінально-правового впливу.

Збереження суспільної небезпечності вчиненого злочину на момент розгляду справи у суді не перешкоджає застосуванню ст. 48 КК України у разі, коли у зв`язку із зміною обстановки особа, яка вчинила злочин, перестала бути суспільно небезпечною.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26.03.2019 року у справі № 569/20/14-к, провадження № 51-2661км18 та від 04.02.2021 року у справі № 953/21593/19, провадження № 51-5619км20.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у зв`язку зі зміною обстановки, колегія суддів враховує, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, визнав свою вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.

При цьому колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_7 , після ухвалення відносно нього вироку судом першої інстанції за ст.336 КК України, з 07 січня 2025 проходить військову службу в лавах ЗСУ, тобто змінив умови своєї життєдіяльності, які суттєво вплинули на нього і свідчать про те, що він не вчинятиме в подальшому таких кримінально караних діянь, оскільки за наведених обставин обвинувачений перестав бути суспільно небезпечним.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище обставини свідчать про те, що в особі обвинуваченого, з часу вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, відбулися такі зміни, що позитивно впливають на нього і роблять малоймовірним вчинення ним нового тотожного або однорідного чи будь-якого іншого кримінального правопорушення. У результаті таких змін в житті обвинуваченого ОСОБА_7 істотно змінилась морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, втрачається доцільність застосування до нього заходів кримінально-правового впливу.

Згідно п.1. ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частинами 1 та 4 статті 286 КПК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки. Відтак, вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закриттю.

Керуючись ст.ст. 284, 285, 404, 405, 407, 409, 412, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Поновити обвинуваченому ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження вироку Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 р.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження закрити.

Речові докази:

- корінець повістки № 154 на ім`я ОСОБА_7 , довідку ВЛК від 06.06.2023 року № 395/5, картку обстеження та медичного огляду, картку професійно-психологічного відбору від 06.06.2023 року, картки професійно- психологічного відбору кандидата на військову службу по мобілізації залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000094.

- військовий квиток серії НОМЕР_2 , облікову картку до військового квитка серії НОМЕР_2 , які належним чином запаковані в паперовий конверт та зберігаються при матеріалах кримінального провадження№ 0000094 повернути в ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді