Справа № 461/1308/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1277/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2024 року про продовження щодо останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

Продовжено строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», строком на 60 днів, тобто до 17.02.2025 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачена покликається на те, що суд при постановленні оскарженої ухвали не дотримався принципів законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. Стверджує, що при продовженні строку тримання під вартою суд обмежився проголошенням видимих цілей тримання її під вартою, приховуючи істинні наміри та цілі розправи з членом парламентської опозиційної партії, яка на парламентських виборах 2019 року зайняла друге місце, та розправу над журналісткою, яка мала акредитацію у Верховній Раді України.

Покликається на справу «Тимошенко проти України» та заявляє, що у її справі органи державної влади діють недобросовісно, шукаючи привід забезпечити тримання її під вартою.

Звертає увагу, що під час продовження їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не було застосовано як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання Конвенції та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення, а саме: «Луценко проти України», «Тимошенко проти України», «Корбан проти України», «Коцаба та інші проти України», «Моторич та інші проти України», «S.V. та A. проти Данії», «Миханів проти України». Крім цього, суд не врахував статті 3, 8, 9, 15, 22, 39 Конституції України, статті 5, 10 Закону України «Про інформацію», Європейську конвенцію з прав людини, Загальну декларацію прав людини, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Галицького районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000019 від 25 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2024 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може: переховуватись від суду з огляду на особливу тяжкість обвинувачення та санкцію ч. 1 ст. 111 КК України державна зрада, відтак продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_6 може виїхати на окуповану територію чи в російську федерацію, змінивши в умовах воєнного стану місце проживання; продовжити злочинну діяльність, вчинити дії, спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, злочин проти основ національної безпеки України, адже ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину державної зради, спрямованого на шкоду інтересам нашої держави, в якій запроваджено воєнний стан та вже третій рік тривають активні військові дії по поверненню захоплених та окупованих територій.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 взяв до увагу особу обвинуваченої, яка має соціальні зв`язки та постійне місце проживання; будучи медійною особою, систематично брала участь у політичних програмах проросійського спрямування, в основному здійснюючи риторику стосовно дискредитації органів державної влади та місцевого самоврядування; її вік та стан здоров`я.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не представлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_6 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченої під вартою.

Покликання апелянта на необхідність застосування положень Конституції України та практики Європейського суду з прав людини не спростовує висновків суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені обвинуваченою у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2024 року про продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, її апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4