Справа № 191/3021/24
Провадження № 1-кп/191/271/24
У Х В А Л А

іменем України

18 лютого 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого- судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Синельникове обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000358 від 01.05.2024 стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , у зв`язку з набуттям 09.08.2024 чинності Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, оскільки сума збитків не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відносно Наймана просив застосувати примусовий привід.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора та закриття кримінального провадження відносно нього.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовче судове засідання, яке було призначене на 18.02.2025 не з`явився за невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Потерпілий надав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, претензій матеріального характеру до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не має.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до обвинувального акту по кримінальному провадженню за 0000358 від 01.05.2024 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в у мовах воєнного стану. Вартість викраденого майна, на момент вчинення кримінального правопорушення 30.04.2024, становить 673,20 грн.

Частина 1 статті 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Станом на час вчинення кримінального правопорушення 30.04.2024, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувало 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 п. 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Частина 7 статі 42 Закону України «Про правотворчу діяльність» передбачає, що у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акта в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2024 встановлений на рівні 3028,00 грн.

Тобто для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального неоподатковуваний мінімум у 2024 році становив 1514,00 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01.01.2024 складали 3028,00 грн.

Таким чином, з 09.08.2024 дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а отже суд вважає, що внаслідок прийняття Закону №3886-ІХ втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки розмір викраденого майна становив 673,20 грн. та не перевищував двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених законом на 1 січня звітного податкового року, у якому було вчинено кримінальне правопорушення.

Частина 3 ст.479-2 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 проти закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України не заперечував, наслідки такого закриття йому роз`яснені та зрозумілі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 284, 369, 371, 372, 376, 479-2 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України з підстав втрати чинності закону, яким встановлена кримінальна протиправність діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1