Справа № 357/124/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2025 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000494, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.04.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каттакурган Республіки Узбекистан, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, непрацюючого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, займаючи посаду номера обслуги 3 гранатометного взводу 3 механізованого взводу військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу відповідних командирів (начальників), 26.02.2023, приблизно о 06 год 00 хв,

в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та безпідставно ухилявся від виконання обов`язків військової служби по 12.12.2024.

Таким чином, ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах воєнного стану, тобто вчиненив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Під час підготовчого судового засідання суду була надана угода про визнання винуватості, укладена між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 з участю захисника останнього адвоката ОСОБА_6 .

Згідно з угодою сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, в обсязі обвинувачення, за кваліфікацією за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, військовослужбовцем, без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану.

Сторонами угоди визначено узгоджене покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

При цьому обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до вимог статей 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у тому, що будучи військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину, без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану.

ОСОБА_3 свою винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, підстави, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України відсутні, просив суд затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Обвинувачений просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену сторонами вид та міру покарання.

При цьому на переконання суду кваліфікація діянь обвинуваченого за ознаками ч. 5 ст. 407 КК України визначена правильно та суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

Згідно ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відноситься до тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана суспільним інтересам.

Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_3 .

При її затвердженні та узгоджені міри покарання, враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Також враховані обставини, що характеризують особу обвинуваченого: раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, на стаціонарному лікуванні у КНП Чернігівська обласна лікарня» ЧОР не перебував та за амбулаторною медичною допомогою до приймально-діагностичного відділення не звертався, є учасником бойових дій.

Узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК України, оскільки визначена у межах ч. 5 ст. 407 КК України та з огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину (тяжкий злочин), обставини, що пом`якшують покарання та даних про особу обвинуваченого.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, або за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Так, відповідно до протоколу затримання особи, за ухвалою суду від 12.12.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий о 15:30 год 12.12.2024.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2024 до підозрюваного ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком до 13.01.2025.

Прокурор просив залишити без змін обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскільки суд прийшов до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості, якою сторонами угоди узгоджено міру покарання у виді позбавлення волі, та враховуючи наявність встановлених при обранні запобіжного заходу ризиків, раніше застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з дня оголошення вироку, зарахувавши в строк покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення за період з 12.12.2024 по 09.01.2025 включно з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Речові докази, процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 10.01.2025, укладену між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 10.01.2025 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня оголошення цього вироку суду - 10.01.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 12.12.2024 по 09.01.2025, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, але не більше як на 60 днів, залишити без змін раніше обраний стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід виді тримання під вартою.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_1