ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/ 3556 /23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 2534 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинуваченого та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04.12.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001418 від 21.11.2022 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України

та щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.4 ст.187, ч.1 ст.396 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», на шістдесят днів - до 01 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому до 04.02.2025 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня, з покладенням, відповідно до ст.194 ч.5 КПК України процесуальних обов`язків, до 04 лютого 2025 року, включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_6 та змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на домашній арешт за адресою місця реєстрації та місця проживання.

На переконання захисника, тяжкість покарання не обґрунтовує тримання під вартою, і в першу чергу, випливає з неправильної, на думку адвоката, кваліфікації злочину, оскільки корисливий мотив, захисник вважає недоведеним, так як в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, який би остаточно чи в сукупності вказував на те, що вбивство, можливо ОСОБА_9 , було скоєне ОСОБА_6 , а автомобіль ОСОБА_9 було викрадено ОСОБА_6 . Тому вважає, що судом повинно було оцінено вагомість обвинувачення, обґрунтованість підозри, а не санкції інкримінованих статей.

Зазначає, що прокурор, звертаючись з клопотанням, посилається на 4 ризики, які не підтверджуються будь-якими матеріалами справи та є припущеннями. Крім цього, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.01.2024 та від 21.02.2-24 року, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, відхилене судом, проте, прокурор знову зазначає про ризик впливу на іншого обвинуваченого.

Вважає, що ризик переховування не може ґрунтуватись лише на суворості покарання, а повинен бути оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим та сімейним станом, зв`язками з країною При цьому, як зазначає захисник, ОСОБА_6 має бездоганну репутацію, за останнім місцем роботи характеризувався позитивно, мав заохочення, нагороди, має постійне місце проживання та дуже сильні родинні зв`язки. Він працював старшим оперуповноваженим відділу протидії злочинам у сфері обігу товарів підакцизної групи управління з фінансовими злочинами ГУ ДФС у Харківській області та його трудовий стаж свідчить про те, що він людина з високою соціальною відповідальністю, а майновий стан родини обвинуваченого достатній для того, щоб поставити під сумнів наявність корисливого мотиву, у нього у володінні було так само коштовне авто, а тому, потреби у заволодінні транспортним засобом ОСОБА_9 , не було. Родина ОСОБА_6 є зразковою, він має малолітнього сина 6 років, батька інваліда 2 групи. Він мав можливість виїхати з країни, але не зробив цього. Крім того, ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, вважає сумнівним, оскільки у обвинуваченого не було відшукано жодної із речей потерпілих, досудове розслідування завершено і закінчено, всі докази зібрані, тому, тримати обвинуваченого під вартою, на думку захисника, відсутні підстави, в тому числі і того, що не відшукано зброю на стадії досудового розслідування.

Ризик незаконного впливу, вважає таким, що не підтверджується, а ризик вчинення іншого злочину спростовується тим, що інкримінований ОСОБА_6 злочин не був триваючим та системним, доказів, що він вів будь-яку діяльність з порушенням закону, немає.

Нових ризиків прокурором не заявлено, а тому, захисник вважає, що за відсутності доведеності ризиків, підстав для продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутня.

З огляду на вищевикладене, вважає відсутніми підстави для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а слідчий суддя дійшов безпідставного висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. На переконання захисника, прокурором не доведено неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вважає, що застосування запобіжного заходу, у виді домашнього арешту з засобами контролю, буде достатнім для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений, його захисник та прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи без участі обвинуваченого, захисника та прокурора, оскільки розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0001418 від 21.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.4 ст.187, ч.1 ст.396 КК України.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.01.2023 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.06.2023 до 30 липня 2023 року, від 25 липня 2023 р. до 22 вересня 2023 р., від 19.09.2023 до 17.11.2023, від 07.11.2023 до 05.01.2024, від 04.01.2024 до 03.03.2024, від 22 лютого 2024 р. до 21.04.2024, від 16.04.2024 до 14.06.2024, від 13.06.2024 до 11.08.2024, від 29.07.2024 до 26.09.2024, від 29.10.2024 по 27.12.2024.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.01.2023 ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який продовжено ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.06.2023 до 30 липня 2023 року, від 25 липня 2023 р. до 22 вересня 2023 р., від 19.09.2023 до 19.11.2023, від 07.11.2023 до 07.01.2024, від 04.01.2024 до 03.03.2024.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.02.2024 обрано обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому до 22.04.2024 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня, який продовжено ухвалою від 16.04.2024 до 14.06.2024, від 13.06.2024 до 13.08.2024, від 29.07.2024 до 29.09.2024, від 29.10.2024 по 29.12.2024.

Оскаржуваною ухвалою від 04 грудтня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст.331 КПК України, було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 01 лютого 2025 року, без визначення розміру застави.

Цим же судовим рішенням також було продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 , щодо якого ухвалу не оскаржено.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що термін тримання під вартою спливає, ризики, які були підставою для обрання даного запобіжного заходу залишаються. З урахуванням обставин скоєного ним злочину, враховуючи, передбачену міру покарання, в разі визнання винним, вважав, що для запобігання цим ризикам застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою стосовно вказаного обвинуваченого, суд першої інстанції вважав наявними вказані в клопотанні ризики, передбачені п.п.1,2,5 ч.1 ст.177 КПК України. Зокрема, ризики, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів обґрунтовувала, з огляду на особу обвинуваченого, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватості, оскільки, саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів. З огляду на те, що на даний час не знайдено знаряддя вчинення злочину, автоматичну зброю, суд вважав, що обвинувачений може сховати чи спотворити зазначений доказ, внаслідок чого, ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, є актуальним.

Враховуючи, що свідки та потерпіла на даний час допитані, суд вважав відсутнім ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу, колегія суддів оцінила в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які інкримінують обвинуваченому, ту обставину, що обвинуваченому інкримінується злочин проти життя та здоров`я та дійшла висновку, що обвинувачений схильний до вчинення правопорушень, а тому існує ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень, тобто існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Вищевказані обставини у сукупності на переконання суду, свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та є всі підстави вважати, що ця міра запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи підстави, передбачені п.п.1,2 ч.4 ст.183 КПК України, суд дійшов висновку щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою, строком на шістдесят днів, без визначення суми застави.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого та наявність у цьому кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду. Слід врахувати, що очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина, на думку колегії суддів, на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, то, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на це, у сукупності з даними про його особу та іншими обставинами кримінального провадження, може переховуватись від суду, ухилитись від виконання своїх процесуальних обов`язків. Ці обставини можуть спровокувати останнього на вчинення іншого кримінального правопорушення і втечу, та мають перевагу над його соціальними характеристиками.

Також, за відсутності знайденого знаряддя вчинення злочину, автоматичної зброї, продовжує існувати ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України та можливість, у зв`язку з цим, обвинуваченим сховати чи спотворити зазначений доказ.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені п.п.1,2,5 ч.1 ст.177 КПК України, що існували на час застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку.

На час розгляду даного провадження, відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п.1,2,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник щодо наявності постійного місця проживання, дитини, показової родини та батька, в даному випадку, самі по собі не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки ці обставини існували на час подій, які інкримінуються обвинуваченому і вони не стали стримуючим фактором для нього при вчиненні протиправних діянь.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, які прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04.12.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28- ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 01.02.2025 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4