ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/942/25 Справа № 211/3766/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2024 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000350 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 194 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, який на утриманні має ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

11.12.2001 року Довгинціваським районним судом м. Кривого Рогу за ст.185 ч.3 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки.

30.10.2006 року Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу за ч.1 ст.121, ч.4 ст.296, ч.3 ст.143, ч.2 ст.86, ч.1 ст. 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.. 71 ч.1 КК України частково приєднано покарання по вироку від 11.12.2001 і до відбуття призначено 7 років позбавлення волі. Звільнився 02.12.2010 року з Нікітінської ІК Донецької області по відбуттю строку покарання.

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України та призначено покарання 4 роки позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнено з випробуванням із іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України. Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду 26.04.2022 року ОСОБА_7 , у проміжок часу з 01.00 по 02.00 години, знаходячись на території подвір`я багатоповерхового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_10 та бажаючи настання саме таких наслідків, з мотивів помсти та неприязних стосунків, які виникли після словесного конфлікту, впевнившись, в тому, що його дії носять таємний характер, скориставшись відсутністю свідків і очевидців, за допомогою заздалегідь підготовленої горючої рідини та запальнички, які ОСОБА_7 взяв з собою, вилив вказану рідину під передню частину транспортного засобу «Opel Vivaro» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 .

Своїми умисними діями, ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду, яка відповідно до висновку судово автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/104-22/10831-АВ від 20.05.2022 становить 115077 гривень 32 копійок.

В апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги прокурор не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікацій його дій, апеляційна скарга вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що призначаючи покарання суд першої інстанції в порушення п.3 Постанови неналежним чином врахував особу обвинуваченого в частині його схильності до вчинення кримінальних правопорушень, способу вчинення кримінального правопорушення - підпал, не відшкодування матеріальної шкоди завданої умисними незаконними діями ОСОБА_7 , відсутність офіційного джерела прибутку, висновок органів пробації, які у досудовій доповіді зазначили, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень ризику небезпеки для суспільства оцінюється як високий, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вчинення злочину у період дії воєнного стану. Вважає, що вищевикладене свідчить, про небажання обвинуваченого ОСОБА_12 ставати на шлях виправлення та про необхідність ізоляції особи від суспільства шляхом призначення реальної міри покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без застосування норм ст. 75 КК України. Вказує, що у вироку, судом першої інстанції не зазначено мотиви та підстави звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням за ст.75 КК України. Вказує, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_12 інкримінується вчинення тяжкого кримінального правопорушення 26.04.2022 у період часу з 01:00 по 02:00, тобто на момент вчинення останній у відповідності до вимог ст. 89 КК України був раніше не судимою особою, про що необхідно зазначити у вступній частині вироку суду. Просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Виключити із вступної частини вироку дані про наявність судимостей у ОСОБА_7 . В іншій частині вирок суду залишити без змін

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

В апеляційному порядку висновки суду о винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України не оскаржується, у зв`язку з чим апеляційним судом не перевіряються.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Приписами ст. 50 КК України встановлено, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винуватої особи, та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст. 65 КК України з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до санкції частини 2 ст. 194 КК України, за скоєння вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Вказаних вимог судом при призначенні обвинуваченому покарання не було дотримано всіх встановлених законом вимог про те, щоб вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання відповідали критеріям необхідності та достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Необхідним та достатнім вважається покарання, яке відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даним про особу винуватого, обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для його є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

При призначенні судом обвинуваченому покарання, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 194 КК України майже у мінімальних межах, та застосувавши ст. 75 КК України, недотримався вказаних вимог закону та неналежним чином не врахував особу обвинуваченого в частині його схильності до вчинення кримінальних правопорушень, який не розкаявся у вчиненому, вину не визнав, не відшкодував матеріальну шкоду завданими своїми умисними незаконними діями. Відсутність офіційного джерела прибутку, висновок органів пробації, які у досудовій доповіді зазначили, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень ризику небезпеки для суспільства оцінюється як високий, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вчинення злочину у період дії воєнного стану.

Згідно довідки про судимість обвинуваченого, він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких кримінальних правопорушень проти власності, а також проти життя і здоров`я особи.

До обвинуваченого вже застосовувався механізм стимулювання до виправлення без реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі, передбачений ст. 75 Кримінального кодексу України.

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.12.2001 року обвинуваченого було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки.

Втім, вже після цього обвинувачений знову вчинив низку кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вироком Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу від 30.10.2006 року його засуджено за ч.1 ст.121, ч.4 ст.296, ч.3 ст.143, ч.2 ст.86, ч.1 ст. 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.. 71 ч.1 КК України частково приєднано покарання по вироку від 11.12.2001 і до відбуття призначено 7 років позбавлення волі. Звільнився 02.12.2010 року з Нікітінської ІК Донецької області по відбуттю строку покарання.

У подальшому обвинувачений неодноразово вчиняв нові кримінальні правопорушення, за які притягався до кримінальної відповідальності, які на даний час, згідно зі ст. 89 КК України, вважаються такими, що погашені. Однак судимості за вироками від 11.12.2001 року та 30.10.2006 року залишаються чинними, оскільки строки їх погашення переривалися відповідно до вимог ст. 90 КК України.

Відповідно до ч.5 ст. ст.90 КПК України якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що на підставі вище викладеного посилання прокурора на необхідність виключити із вступної частини вироку дані про наявність судимостей у ОСОБА_7 є безпідставними.

На думку суду апеляційної інстанції призначене обвинуваченому покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Відбував реальне покарання, судимість в установленому законом порядку не погашена.

Звільнившись із місць позбавлення волі після відбуття покарання, ОСОБА_7 продовжив свою злочинну діяльність, вчиняючи зухвалі тяжкі злочини.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України суд першої інстанції належним чином не мотивував.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та ухвалення в цій частині нового вироку без застосування ст.75 КК України.

Призначаючи покарання, апеляційний суд, відповідно до вимог ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, бо через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про його особу та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Так, при призначенні обвинуваченому виду та розміру покарання суд апеляційної інстанції з урахуванням вимог ст. 65 КК України, а саме ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, даних про його особу, який раніше судимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працює, не одружений, на утриманні має малолітню дитину. Згідно висновку досудової доповіді, орган пробації вважає, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень ризику небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Відсутність обставин, що обтяжує покарання та відсутність обставин, які пом`якшують покарання, вважає що видом покарання, який буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, є покарання у виді реального позбавлення волі.

Також, при призначенні обвинуваченому покарання, суд апеляційної інстанції враховує спосіб та обстановку вчинення кримінального правопорушення, його підвищену суспільну небезпечність.

Також наведені обставини та дані про особу обвинуваченого свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання і безпідставність звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Будь-яких даних, що істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення або істотно пом`якшують покарання, при розгляді в суді апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 194 КК України в межах санкції статі у виді позбавлення волі, яке йому необхідно відбувати реально, оскільки вважає, що саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів і не знаходить підстав для застосування більш м`якого покарання.

За таких обставин відповідно до вимог ст.420 КПК України, колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 421, 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково.

Вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2024 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000350 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 194 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим у той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Судді