Справа № 638/4967/25
Провадження № 1-в/638/377/25
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_5 , 1970 року народження,

в с т а н о в и в:

20 березня 2025 року начальник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року у виді 5 років позбавлення волі.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 також засуджений: вироком Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, вироком Старобільського районного суду Луганської області від 23 березня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України, вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 грудня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України. За цими вироками вартість викраденого майна на момент вчинення крадіжки не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тому, оскільки Законом №3886-ІХ вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано, тому засуджений підлягає звільненню від призначеного покарання за вказаними вироками.

Крім того начальник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» просив визначити порядок відбування покарання за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року та за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року у виді.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Засуджений надав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю.

Представник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» в судове засідання не з`явився, про розгляд провадження повідомлений належним чином, про причини неявки не сповістив, у листі від 31.03.2025 зазначив, що установа підтримує клопотання у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оглянувши особову справу засудженого, суд дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 грудня 2015 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 19 січня 2016 року.

Вироком Старобільського районного суду Луганської області 23 березня 2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 грудня 2015 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі, та остаточно призначено до відбуття покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 25.04.2016.

Вироком Старобільського районного суду Луганської області 08 квітня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 357 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 72, ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 23 березня 2016 року і остаточно призначено до відбуття покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 12 травня 2020 року.

Вироком Старобільського районного суду Луганської області 20 травня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зараховано у строк покарання відбуте частково покарання згідно з вироком Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року і остаточно призначено до відбуття покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 22 червня 2020 року.

Вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання згідно з вироком Старобільського районного суду Луганської області від 20 травня 2020 року і остаточно призначено до відбуття покарання у виді 5 років.

Строк відбування покарання рахувати з 14 квітня 2020 року.

Вирок набрав законної сили 21 серпня 2020 року.

На теперішній час ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)», призначене вироком Старобільського районного суду Луганської області 17 липня 2020 року.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, передбачене п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Зі змісту вироку Старобільського районного суду Луганської області від 17 грудня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за те, що він 27.10.2015 таємно викрав чуже майно вартістю 1090 грн.

Зі змісту вироку Старобільського районного суду Луганської області від 23 березня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за те, що він 26.01.2016 таємно викрав чуже майно вартістю 262 грн.

Зі змісту вироку Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за те, що він 05.11.2019 таємно викрав чуже майно вартістю 308,48 грн.

Зі змісту вироку Старобільського районного суду Луганської області від 20 травня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за те, що він 30.03.2020 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна вартістю 305,00 грн.

Зі змісту вироку Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_5 засуджено, зокрема, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за те, що він 03.11.2019 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна вартістю 740,00 грн; за ч. 2 ст. 185 КК України - за те, що він 05.10.2019 таємно викрав чуже майно вартістю 633,33 грн.

Станом на 01 січня 2015 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218,00 грн; станом на 01 січня 2016 року - 1378,00 грн; станом на 01 січня 2019 року - 1921,00 грн; 01 січня 2020 року - 2102,00 грн.

На день викрадення чужого майна сума крадіжок за вироками Старобільського районного суду Луганської області від 17.12.2015, від 23.03.2016, від 08.04.2020, від 20.05.2020 та від 17.07.2020 складала суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

Таким чином, діяння щодо таємного викрадення майна, вчинені ОСОБА_5 згідно з цими вироками, наразі не можуть вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, суд звільняє ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17.12.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, Старобільського районного суду Луганської області від 23.03.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України, Старобільського районного суду Луганської області від 08.04.2020 за ч. 2 ст. 185 КК України, Старобільського районного суду Луганської області від 20.05.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, Старобільського районного суду Луганської області від 17.07.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Після звільнення ОСОБА_5 від зазначених покарань, у останнього залишаються невідбутими покарання, призначені вироком Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі та за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення згідно з вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року (ч. 1 ст. 263 КК України) до постановлення вироку Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року, тому суд визначає покарання засудженому ОСОБА_5 за вказаними вироками на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань із застосуванням положень підп. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, і остаточно призначає до відбуття покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання слід рахувати з 14 квітня 2020 року.

Керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_5 , 1970 року народження, задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 грудня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 23 березня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити з вироку Старобільського районного суду Луганської області від 23 березня 2016 року посилання на приписи ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити з вироку Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року посилання на приписи ч. 1 ст. 70, ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України при призначенні остаточного покарання.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, без застосування положень ч. 1 ст. 70, ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 20 травня 2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити з вироку Старобільського районного суду Луганської області від 20 травня 2020 року посилання на приписи ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити з вироку Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року посилання на приписи ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, без застосування положень ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України.

Порядок виконання вироку Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року за ч. 3 ст. 357 КК України та вироку Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року за ч. 1 ст. 263 КК України щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити наступним чином:

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 08 квітня 2020 року у виді 2 років обмеження волі, та покарання за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року у виді 3 років позбавлення волі, із застосуванням положень підп. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до якого одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відбуття покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з 14 квітня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали суду.

Повний текст ухвали проголошено 03 квітня 2025 року о 09:05 год.

Суддя ОСОБА_1