ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового засідання: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000516 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 лютого 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, судимого вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 09.04.2024 року за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 45 неоподатковуваних доходів громадян, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 лютого 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України і йому призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на два роки із застосуванням до ст.59-1 КК України до нього наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства та покладенням наступних обов`язків:

-періодично заявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань з пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- дотримуватися встановленої судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування потерпілої;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства».

ЄУНСС 727/9637/24 НП 11кп/822/136/25 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково і стягнуто на її користь з ОСОБА_6 50000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31.05.2023 р. в цивільній справі № 727/5524/23 було винесено обмежувальний припис відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і встановлено заходи тимчасового обмеження його прав по відношенню до потерпілої ОСОБА_8 , із якою обвинувачений спільно проживали однією сім`єю, однак не перебували в офіційному зареєстрованому шлюбі та покладено на ОСОБА_6 обов`язки, а саме: заборонити останньому перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 ; - заборонити наближатися на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 та до місця її роботи ТЦ «Формаркет» за адресою: м. Чернівці, вул. Небесної Сотні, 19В; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_8 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_6 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_8 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Встановлено термін дії обмежувального припису - чотири місяці.

Судове рішення набрало законної сили 04.07.2023 р. та копія вказаного рішення суду від 31.05.2023 р., у цивільній справі № 727/5524/23, про видачу обмежувального припису було проголошено учасникам судового процесу і направлено для виконання до сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Чернівецькій області, де, працівниками поліції 13.06.2023 р. о 10.32 год. ОСОБА_6 було проголошено обмежувальний припис про тимчасові обмеження його прав строком на чотири місяці та роз`яснено обов`язки і обмеження покладені на нього вказаним вище рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Однак, 16.06.2023 р. о 19.30 год. обвинувачений ОСОБА_6 , знаючи те, що стосовно нього судом видано обмежувальний припис та будучи ознайомленим із його змістом, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, маючи умисел направлений на умисне невиконання обмежувального припису, всупереч визначених рішенням суду тимчасовим обмеженням, наближатися на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , до місця її роботи ТЦ «Формаркет» за адресою: м. Чернівці, вул. Небесної Сотні, 19В та контактувати з нею, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи на відстані близько 20-30 м, переслідував останню з місця роботи до місця проживання, чим порушив вимоги обмежувального припису.

В подальшому, 21.06.2023 р. о 22.10 год., ОСОБА_6 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, покладеного на нього рішенням суду, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , наблизився до вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , в якій проживає ОСОБА_8 , де перебував деякий час, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Продовжуючи свої умисні протиправні дії обвинувачений ОСОБА_6 26.07.2023 р. у невстановлений органом досудового розслідування час нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, покладеного на нього рішенням суду, прийшов у Чернівецький міський центр соціальних служб, за адресою: м. Чернівці, вул. Сімовича, 7, усвідомлюючи, що потерпіла ОСОБА_8 відвідує там зустрічі для жінок, що постраждали від домашнього насильства, здійснюючи тиск на працівників вказаного центру, намагався дізнатись про місце перебування потерпілої, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Крім того, 01.09.2023 р. о 17.05 год., ОСОБА_6 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, покладеного на нього рішенням суду, перебуваючи за адресою: м. Чернівці, вул. Н. Сотні, 19В, зайшов до приміщення ТЦ «Формаркет», в якому працює потерпіла ОСОБА_8 , де перебував деякий час, чим порушив вимоги обмежувального припису.

На цей вирок обвинувачений ОСОБА_6 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений в своїй скарзі просив змінити оскаржуваний вирок та призначити йому покарання за ст.390-1 КК України у виді одного року пробаційного нагляду, а також відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 .

На обґрунтування своїх вимог вказував, що він частково визнав свою вину, розповів про обставини, які йому були інкриміновані, а тому вважає, що він сприяв розкриттю кримінального правопорушення і цій обставини є такими, що пом`якшують йому покарання. Але суд в вироку зазначив, що таких обставин немає. Зазначав, що при призначенні покарання суд має враховувати цінність суспільних інтересів, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення. Вважає, що призначене йому покарання є надто суворим.

Також зазначав, що визначений судом розмір заподіяної потерпілій моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки позивачка не надала доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а наведені останньою в заяві обставини є її суб`єктивним припущенням. Ще зазначав, що суд у вироку вказав, що він є особою раніше судимою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України. Звертає увагу на те, що тоді суд стягнув з нього моральну шкоду на користь потерпілої в розмірі 10000 грн. Вказував, що правова визначеність та послідовність судової практики підвищує впевненість в суді, а це є частиною справедливого суду.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 та обсяг обвинувачення, просила скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий і призначити ОСОБА_6 покарання у виді два роки обмеження волі та повністю задовольнити позовні вимоги потерпілої ОСОБА_8 і стягнути на її користь з ОСОБА_6 100000 грн. моральної шкоди та 20895 грн. матеріальної шкоди.

Зазначала, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості і не призведе до виправлення обвинуваченого не буде перешкоджати останньому вчиняти нові злочини. Вказувала, що в судових дебатах потерпіла та її представник зазначали, що справедливим буде призначення ОСОБА_6 найбільш суворого покарання, яке передбачене ст.390-1 КК України, а саме 2 роки обмеження волі та без застосування положень ст.75 КК України. Вказувала, що покарання у виді пробаційного нагляду для ОСОБА_6 не буде ефективним, оскільки він уже порушував встановлені йому судом заборони та обмеження. Також апелянт навела зміст окремих рішень ЄСПЛ у справах про домашнє насильство. Ще адвокат навела окремі випадки поведінки ОСОБА_6 , які стали підставою для звернення потерпілої ОСОБА_11 з заявою до суду про встановлення щодо ОСОБА_6 тимчасових обмежувальних заходів. Вказувала на те, що потерпіла в судовому засіданні також вказала, що ОСОБА_6 і під час судового розгляду провадження продовжує порушавати встановлені йому обмежувальні заходи щодо неї і вона з цього приводу звернулася в поліцію з відповідною заявою про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Щодо вимог про відшкодування потерпілій завданої матеріальної і моральної шкоди адвокат зазначала, що ОСОБА_8 через неправомірні дії ОСОБА_6 змушена була поміняти замок у вхідних дверях, так як ОСОБА_6 пошкодив серцевини замка, а також вимушена була встановити відеокамери, щоб таким чином убезпечити себе від психологічного тиску та переслідування її обвинуваченим. Саме працівник поліції рекомендував ОСОБА_8 встановити антивандальний замок та відеокамеру.

Докази на підтвердження придбання потерпілою замка та встановлення відеокамери надано суду. Щодо визначеної судом моральної шкоди, яка заподіяна потерпілій, зазначала, що суд мне взяв до уваги довідку психотерапевта, в якій зазначено, що ОСОБА_8 потребувала і потребує станом на 23.09.2024 року психологічної допомоги внаслідок дій ОСОБА_6 .

Ще зазначала, що суд у вироку зазначив, що протиправні дії ОСОБА_6 вчинив щодо особи похилого віку, хоча це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_8 всього 57 років. Це, на думку апелянта, свідчить про те, що ця частина судового рішення взята з іншого судового рішення і суд неналежно дослідив факти. Ці обставини, на думку апелянта, свідчать про необхідність збільшення сум майнової та моральної шкоди, яка була завдана потерпілій ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_12 та потерпілу ОСОБА_8 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені в них, прокурора, який просив відмовити в задоволенні вимог обвинуваченого та представника потерпілої, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданих апеляційних скаргах не оспорюється винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України при обставинах, що викладені у вироку суду, обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації його дій, колегія суддів, не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих фактичних обставин, які встановлені судом першої інстанції і ніким не оспорено.

Що стосується вимог обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність зміни оскаржуваного вироку та пом`якшення йому призначеного покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог закону та призначив останньому покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправленням та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, судом враховано, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке є кримінальним проступком, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не одружений, офіційно не працює, негативно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку в лікаря нарколога з діагнозом: розлад психіки і поведінки внаслідок алкоголю, що на його утриманні є батько, який має інвалідність по зору 1-ї групи.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції необґрунтовано визнав цю обставину такою, що обтяжує покарання ОСОБА_6 .

Так, відповідно до ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу, як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.126-1 КК України, є умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя, або іншої особи, з якою винний переобуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до ч.1 ст.91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені певні обов`язки.

Крім того, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено видачу судом обмежувального припису у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство.

Апеляційним судом встановлено, що Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 31.05.2023 року щодо ОСОБА_6 , як особи, яка вчиняла домашнє насильство щодо ОСОБА_8 , з якою він раніше перебував в сімейних відносинах, було видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав на чотири місяці та покладено на нього певні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в кримінальних правопорушеннях, передбачених ст.126-1, 390-1 КК України, потерпілими можуть бути лише особи, з якими винний перебуває (перебував) у шлюбі, сімейних або близьких відносинах.

Отже, якщо законодавець визначив коло осіб, які можуть бути потерпілими в такому кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, суд не може враховувати ще при призначенні покарання винній особі як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення щодо таких осіб.

А тому колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини оскаржуваного вироку вказівку суду про визнання обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував в сімейних відносинах.

Також колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, оскільки особою похилого віку є такі особи, які досягли пенсійного віку. Оскільки в Україні встановлено пенсійний вік в 60 років, а потерпіла ОСОБА_8 не досягла такого віку, вона не є особою похилого віку.

При цьому, незважаючи на виключення з вироку суду обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, а також вказівки на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання обвинуваченому та призначення останньому мінімального покарання, передбаченого санкцією ст. 390-1 КК України, як про те просив обвинувачений в своїй скарзі.

Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог обвинуваченого в частині відмови в задоволенні вимог потерпілої про відшкодування їй завданої моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_8 мала безсоння, страх вчинення на неї нападів, було порушено ритм її життя, їй надавались психологічні послуги у формі консультування, вона отримувала комплекс соціальної психологічної допомоги в Чернівецькому міському центрі соціальних служб», яка була спрямована на подолання наслідків пережитих травм.

Що стосується тверджень адвоката про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді 2 роки обмеження волі, яке є найбільш суворим як за видом, так і за розміром, які передбачені санкцією ст. 390-1 К України, колегія суддів вважає, що вони є необґрунтовані.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення, призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З даних про особу ОСОБА_6 вбачається, що на час вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення останній був не судимий, а тому твердження про те, що призначене ОСОБА_6 покарання не буде дієвим і тому йому необхідно призначити найбільш суворе покарання з числа передбачених санкцією ст.390-1 КК України, є безпідставним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 максимальну міру покарання у виді пробаційного нагляду, передбаченого ст.390-1 КК України.

При цьому колегія суддів враховує і кількість порушень ОСОБА_6 встановлених йому обмежень, а також характер вчинених ним протиправних діянь і вважає, що підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання не має.

Що стосується вимог представника потерпілої про необхідність стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 понесених останньою витрат на придбання нового дверного замка та встановлення відеокамери, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту обвинувального акту не вбачається, що ОСОБА_6 вставилось в провину пошкодження ним будь-якого майна потерпілої ОСОБА_8 і потерпілою в судовому засіданні ці обставини також не були доведені. А тому твердження апелянта про те, що ОСОБА_6 заподіяв потерпілій майнову шкоду, є необґрунтованим. Той факт, що потерпіла придбала новий антивандальнй замок, встановила біля свого помешкання відеокамеру чи в інший спосіб посилила охорону свого помешкання, ніяким чином не свідчить про те, що вартість придбаних нею товарів і понесених витрат на це мають бути відшкодовані обвинуваченим.

А тому суд першої інстанції в цій частині обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог потерпілої про відшкодування їй витрат, пов`язаних з придбанням нею замка та встановлення відеокамери.

Що стосується відшкодування заподіяної моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. М оральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди потерпілій обвинуваченим ОСОБА_6 , необґрунтовано визначив її розмір, а саме 50000грн.

При цьому суд не врахував, що в результаті вчиненого кримінального правопорушення потерпілій не було завдано фізичних страждань, характер вчинених протиправних дій обвинуваченим був пов`язаний з порушенням ним встановлених йому тимчасових обмежень, а саме наближатись до потерпілої на певну відстань, не спілкуватись з нею. При цьому суд звертає увагу на те, що обвинувачений, порушуючи встановлені йому обмеження, ні в який спосіб не спілкувався з потерпілою. А тому визначений судом розмір завданої потерпілій моральної шкоди є явно неспівмірним з заподіяною шкодою через завищений її розмір, а також є більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої.

Той факт, що потерпіла зверталася по допомогу до психолога, в даному випадку, на думку колегії суддів, з урахуванням характеру вчинених обвинуваченим протиправних дій, не може свідчити про заподіяння потерпілій такої моральної шкоди, розмір якої визначив суд, а є значно меншим.

Вимоги адвоката про відшкодування потерпілій моральної шкоди в розмірі 100000грн. в даному випадку, на думку колегії суддів, не є справедливими та є явно надмірними.

А тому колегія суддів вважає необхідним частково задовольнити апеляційні вимоги обвинуваченого та змінити оскаржуваний вирок і зменшити розмір відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди, а в задоволенні вимог представника потерпілої відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 відмовити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 лютого 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини оскаржуваного вироку посилання суду на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив щодо особи похилого віку, а також визнання судом обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому- вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував в сімейних відносинах.

Змінити оскаржуваний вирок в частині вирішення позовних вимог про відшкодування потерпілій моральної шкоди та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 15000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя