Провадження № 1-кп/127/789/24

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000484 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Тростянець, Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи обізнаним в тому, що з 24.02.2022 в Україні діє правовий режим воєнного стану, 01.07.2024 близько 06:00 години, перебуваючи в приміщенні сауни «Дарья» за адресою: м. Вінниця, вул. Тімірязєва, 3, під час спілкування із ОСОБА_6 помітив в останнього вироби із золота, а саме ланцюжок з підвіскою та браслет, які останній зняв із себе та залишив у гардеробному приміщенні. В цей час у ОСОБА_4 виник протиправний умисел спрямований на заволодінням виробами із золота, які були залишені ОСОБА_7 без нагляду.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та ніхто його не зможе викрити, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, таємно, шляхом вільного доступу взяв вироби із золота, а саме ланцюжок із підвіскою із золота 585 проби та браслет із золота 585 проби, загальною вагою 11,30 грам, вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи 19669,80 гривень.

Після цього ОСОБА_4 покинув приміщення сауни та розпорядився викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 19669,80 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим йому злочином, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Також повідомив, що 01.07.2024 познайомився з потерпілим ОСОБА_6 в районі залізничного вокзалу у м. Вінниці. Потерпілий запропонував йому спільний відпочинок в сауні, на що він погодився. Вже в сауні «Дарья», що за адресою: м. Вінниця, вул. Тімірязєва, 3, під час спілкування із ОСОБА_6 помітив в останнього вироби із золота, а саме ланцюжок з підвіскою та браслет, які останній зняв із себе та залишив у гардеробному приміщенні. Після цього, скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілого викрав зазначені ювелірні вироби та залишив приміщення сауни. Золоті вироби здав у ломбард, який знаходився неподалік сауни. Про вчинене щиро шкодує та просив суд його суворо не карати. Заявлений до нього цивільний позов визнає в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_6 повідомив суду аналогічні обставини.

Вислухавши позицію прокурора, думку учасників кримінального провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення злочину, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, оскільки вчинений в умовах воєнного стану); особливості й обставини вчинення злочину (злочин вчинений умисно з корисливих спонукань); особу обвинуваченого (раніше несудимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг щодо його неналежної поведінки на адресу Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області не надходило).

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували б покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

За вищевикладених обставин, проаналізувавши поведінку обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставини, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції частини статті, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

Крім того, відповідно до протоколу затримання від 02.07.2024, ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 02.07.2024, тому застосуванню підлягає положення ч. 5 ст. 72 КПК України, відповідно до якого обвинуваченому у строк покарання слід зарахувати період його тримання під вартою під час досудового розслідування, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з дня його фактичного затримання і включно по день його звільнення з-під варти.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2024 по справі № 127/22103/24 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, строк дії якого сплинув 30.10.2024.

Відтак, відповідно до положення ч. 7 ст. 72 КК України обвинуваченому у строк покарання слід зарахувати період його перебування під цілодобовим домашнім арештом з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі, починаючи з дня наступного за днем обрання даного запобіжного заходу і включно до дня припинення такого запобіжного заходу.

Клопотання про застосування до ОСОБА_4 нового запобіжного заходу до дня набрання вироком законної сили прокурором не заявлено.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи, а саме: № 2122/24-21 від 10.07.2024 в розмірі 1893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) грн 20 коп., оскільки її проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним злочину.

Крім того, відповідно до положень ст. 128 КПК України та ст. 1177 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 заявлено до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення завданої злочином майнової шкоди у розмірі 19669 (дев`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят дев`ять) грн 80 коп., розмір якої визнано обвинуваченим в повному обсязі. Відтак заявлена сума підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 72, 75, 76, 185 КК України, ст. ст. 100, 124, 128, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 02.07.2024 (дня фактичного затримання) до дня обрання запобіжного заходу, тобто до 04.07.2024 включно.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання період його перебування під цілодобовим домашнім арештом з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі, починаючи з дня наступного за днем обрання даного запобіжного заходу і включно до дня припинення такого запобіжного заходу, тобто з 05.07.2024 і до 29.10.2024 включно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) грн 20 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , майнову шкоду у розмірі 19669 (дев`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят дев`ять) грн 80 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2024 по справі № 127/21993/24 на майно, а саме: ланцюжок з підвіскою із золота 585 проби та браслет із золота 585 проби, загальною вагою 11,30 грам, які належать ОСОБА_6 , поміщені до спецпакету НПУ СRI 1049314.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2024 по справі № 127/21992/24 на майно, а саме: грошві кошти 16 купюр номіналом 200 (двісті) грн та 1 купюру номіналом 100 (сто) грн, які було вилучено 02.07.2024 у ОСОБА_4 та поміщено до спецпакета НПУ СRI 1049311, а також сумку з написом «Sport», поміщену до спецпакету НПУ WAR 1570579.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000484, а саме:

- ланцюжок з підвіскою із золота 585 проби та браслет із золота 585 проби, загальною вагою 11,30 грам, які належать ОСОБА_6 , поміщені до спецпакету НПУ СRI 1049314 та зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 3 повернути власнику;

- грошві кошти 16 купюр номіналом 200 (двісті) грн та 1 купюру номіналом 100 (сто) грн, які було вилучено 02.07.2024 у ОСОБА_4 та поміщено до спецпакета НПУ СRI 1049311, а також сумку з написом «Sport», поміщену до спецпакету НПУ WAR 1570579, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 3 повернути власнику;

- DVD-диск з відеозаписами з камер відеоспостереження з приміщення сауни «Дарья», що за адресою: м. Вінниця, вул. Тімірязєва, 3 залишити при матеріалах кримінального провадження;

- DVD-диск з відеозаписами з камер відеоспостереження з приміщення ПТ Ломбард «Соломон», відділення № 15, що за адресою: м. Вінниця, вул. Привокзальна, 1/Б, за 01.07.2024 за період часу з 07:55 год до 08:30 год залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: