Житомирський апеляційний суд
Справа №296/348/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/101/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №296/348/25 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 15.01.2025

ВСТАНОВИВ :

зазначеною ухвалою накладено арешт у виді заборони права на відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: -мобільний телефон марки «ТСЬ», мобільний телефон марки «Samsung», мобільний телефон «Xiaomi Redmi» поміщені до сейф-пакету №RIC2142712; - блокнот з чорновими записами, поміщений до сейф-пакету №PSP1234661; - мобільний телефон «Nokia ТА-1421», з сім-карткою мобільного оператора лайфселл № НОМЕР_1 , поміщений до сейф-пакета№Р8Р1234662.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_9 про накладення арешту у мажах кримінального провадження №0000185 від 14.03.2024 за ч.3 ст.332 КК України, на майно вилученого під час обшуку 10.01.2025 за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, наголошує, що слідчі органу досудового розслідування які здійснюють розслідування по кримінальному провадженню 0000185 від 14.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, зловживаючи владою та своїм службовим становищем слідчий у клопотанні про проведенні обшуку за місце проживання ОСОБА_8 вказують недостовірні відомості, при тому жодних доказів до клопотання не було долучено. Вважає, що без будь-яких належних та допустимих доказів слідчим направлено 07.01.2024 до Корольовського районного суду м.Житомира клопотання з метою проникнути другий раз в рамках даного кримінального провадження до квартири, АДРЕСА_2 за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 з метою проведення обшуку та вилучення речей та документів. Так, 07.01.2025 слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомир ОСОБА_10 розглянула у закритому судовому засіданні по справі №296/166/25 подане клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_9 про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0000185 від 14.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, згідно ухвали якого від 08.01.2025 клопотання слідчого задоволено частково, надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 з метою виявлення та вилучення документи та речі які вказані в переліку даної ухвали. При цьому, в ухвалі суду не вказано про те, що слідчий суддя надав дозвіл на проведення обшуку іншим слідчим які входять у групу слідчих по даному кримінальному провадженню, а тільки надала дозвіл на проведення обшуку слідчій яка звернулась із даним клопотанням, тобто, виключно старшому слідчому СУ ГУНП в ОСОБА_11 , і більше нікому. Однак 10.01.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в присутності підозрюваного ОСОБА_8 , встановлено, що обшук проводився неуповноваженими особами, а саме слідчим який не надав захиснику та підозрюваному підтверджуючий документ (доручення та постанову) про надання дозволу іншому слідчому проводити дану слідчу дію (обшук) та виконувати ухвалу суду, крім того, обшук проводили також оперативними працівниками ГУНП в Житомирській області, які не є уповноваженою особою в порядку КПК України проводити дану слідчу дію, що вказує на істотні порушення кримінального процесуального кодексу України, в тому числі порушені права підозрюваного передбачені ст.42 КПК України та порядок проведення обшуку житла та іншого володіння. 15.01.2025 року у справі 296/348/25 Корольовським районним судом м.Житомира відбулося судове засідання щодо розгляду клопотання про арешт майна у межах кримінального провадження за №0000185, яке було вилучено за місце проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, вищевказані порушення викладені у протоколі про обшук та було викладено стороною захисту в суді, а також було вказано на інші порушення, однак, які були проігноровані слідчим суддею.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який заперечив апеляційні доводи адвоката, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, старша слідча СУ ГУНП в Житомирській області капітан поліції ОСОБА_12 , обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надала достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Апеляційні посилання сторони захисту на невідповідність вимогам КПК України цього клопотання, як і відсутність відповідних доказів в обґрунтування цього клопотання, є безпідставними, принаймні, з огляду на матеріали провадження №296/348/25, аналіз котрих свідчить про протилежне, доводам сторони захисту.

В свою чергу, відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Так, згідно клопотання про накладення арешту на майно, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000185 від 14.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В межах досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , 29.10.2024 у відповідності до вимог ст.ст.276-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

24.12.2025 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 4-х місяців, тобто до 28.02.2025.

В подальшому, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 07.01.2025 справа № 296/166/25 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в квартирі АДРЕСА_2 , з метою виявлення та вилучення: документів, що стосуються переправлення осіб через державний кордон України; записів про переправлення осіб через державний кордон України, що можуть міститися в зошитах, записниках, блокнотах, на окремих аркушах паперу, а так само на мобільних телефонах, комп`ютерах, ноутбуках, планшетах та носіях інформації; квитанцій про отримання та переказ грошових коштів, банківських карток; мобільних телефонів.

10.01.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено: - мобільний телефон марки «ТСЬ», мобільний телефон марки «Samsung», мобільний телефон «Xiaomi Redmi» поміщені до сейф-пакету №RIC2142712; - блокнот з чорновими записами, поміщений до сейф-пакету №PSP 1234661; - мобільний телефон «Nokia ТА-1421», з сім-карткою мобільного оператора лайфселл № НОМЕР_1 , поміщений до сейф-пакета №PSP 1234662.

10.01.2025 слідчим у кримінальному провадженні вищевказане вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

10.01.2024 старша слідча СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 звернулась до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням про накладення арешту на майно, вилученого 10.01.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, та що майно, на яке накладено арешт та зазначене в клопотанні, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні і ці обставини доведено доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим та слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Так, обшук 10.01.2025 за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 07.01.2025, якою надано дозвіл на виявлення та вилучення, у тому числі, й документів, …., що можуть міститися в зошитах, записниках, блокнотах, ….., а так само на мобільних телефонах, комп`ютерах, ноутбуках, планшетах та носіях інформації; квитанцій про отримання та переказ грошових коштів, банківських карток; мобільних телефонів.

В свою чергу, обшук проведений відповідною групою оперативних працівників СУ ГУНП в Житомирській області, яку очолювала слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_15 , котрий входить до створеної в межах цього провадження групи слідчих (а.п.19). В свою чергу, посилання захисника на те, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 07.01.2025 справа № 296/166/25 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , конкретно старшій слідчій СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 , що на думку сторони захисту, унеможливлює проведення обшуку іншими слідчими/оперативниками СУ, є безпідставним з огляду на копію ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 07.01.2025, якою надано дозвіл на проведення обшуку в межах кримінального провадження №0000185 від 14.03.2024 (відповідній групі слідчих), без визначення конкретних слідчих (ім`я, посада, звання, тощо).

Крім того, апеляційне посилання на фактичну неможливість проведення повторного обшуку (як то вважає захисник) є неспроможним, таким, що не знаходить прямих заборон з боку процесуального законодавства.

В даному випадку, як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слід накласти арешт, відповідає вимогам ст.98, ч.1 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні прокурора.

Слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно, вилучене 10.01.2025 за місцем проживання ОСОБА_8 з огляду на фактичні обставини кримінального провадження №0000185 від 14.03.2024, механізму вчинення кримінального правопорушення, кваліфікацію дій, а тому це майно відповідає ознакам речових доказів, зазначеним у ст.98 КПК України, і є всі підстави вважати наявність існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

В даному випадку, належність іншим особам, зокрема мобільного телефону (як то наголошує адвокат, хоча не наводить жодного доказу на обґрунтування своєї версії), є об`єктивно передчасним на момент проведення обшуку, та є можливим в ході з`ясування фактичних обставин кримінального провадження шляхом здійснення досудового розслідування.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна, викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

При цьому, розгляд клопотання органу досудового розслідування, судом першої інстанції проведено у порядок та спосіб визначеним КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб.

Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, накладення арешту на майно, із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення кримінального правопорушення та могло бути набуте кримінально протиправним шляхом, тому підлягає збереженню.

В даному випадку, матеріали судового провадження свідчать, що накладення арешту є виправданим і необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, та потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання настанню негативних наслідків.

Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 15.01.2025, якою накладено арешт у виді заборони права на відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: -мобільний телефон марки «ТСЬ», мобільний телефон марки «Samsung», мобільний телефон «Xiaomi Redmi» поміщені до сейф-пакету №RIC2142712; - блокнот з чорновими записами, поміщений до сейф-пакету №PSP1234661; - мобільний телефон «Nokia ТА-1421», з сім-карткою мобільного оператора лайфселл № НОМЕР_1 , поміщений до сейф-пакета№Р8Р1234662, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :