Справа № 472/51/25
Провадження №1-кс/472/41/25
УХВАЛА
14 березня 2025 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
заявника - ОСОБА_4 ,
В судовому засіданні заявник ОСОБА_4 підтримала своє клопотання та просила його задовольнити.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про те, що клопотання ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки арешт був накладений ухвалою суду на причіп з метою збереження його як речового доказу, який таким визнаний постановою слідчого від 15.01.2025 року. Крім того, не всі слідчі дії в даному кримінальному провадженні проведені, тому скасування арешту на причіп може негативно позначитися на ході досудового розслідування.
Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши думки заявника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_3 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року вказану ухвалу слідчого судді було залишено без змін.
Підставою для накладення арешту на вказане майно було те, що дане майно визнано речовими доказами, а тому існує необхідність в їх збереженні.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з майном, на яке було накладено арешт, ще не проводились будь-які слідчі чи інші процесуальні дії, а тому необхідність в збереженні вказаного майна, на яке накладено арешт, станом на момент розгляду даного клопотання, не відпала.
Таким чином, на думку слідчого судді, доводи клопотання про скасування арешту майна не містять відомостей, що дають підстави для висновку, що відпала потреба у подальшому застосуванні арешту вказаного майна. Тим більше, заявник ОСОБА_4 була присутньою при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а тому цим доводам вже надавалась оцінка слідчим суддею при постановленні ухвали від 17 січня 2025 року, яка була залишена без змін 11 лютого 2025 року Миколаївським апеляційним судом.
Натомість, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що вона не позбавлена права звернутись до слідчого/дізнавача або прокурора з проханням передати належне їй майно під зберігальну розписку.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що наразі відсутні підстави для задоволення клопотання заявника, а тому його слід залишити без задоволення.
На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 174, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя
Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1