Справа № 522/5069/25
Провадження по справі № 1-кс/522/1860/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

14 березня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дружківка Донецької області, громадянки України, проживачої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної в рамках кримінального провадження №0000161 від 09.03.2025, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваної - ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000161 від 09.03.2025 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого, після початку повномасштабного збройного вторгнення російської федерації на територію України, однак не пізніше 09 березня 2025 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування на теперішній час не встановлено) у громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел направлений на вчинення диверсій, з метою ослаблення держави шляхом вчинення підпалів, спрямованих на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення.

Так, ОСОБА_4 , будучи мешканкою м. Одеси,приступила до реалізації свого злочинного умислу, а саме за невстановлених слідством обставин та у невстановлений слідством час та місці, але не пізніше березня 2025 року, використовуючи власний мобільний телефон марки «REDMI NOTE 10S», IMEI (1) НОМЕР_1 , IMEI (2) НОМЕР_2 , зі встановленим мобільним застосунком месенджером «Telegram» (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) з обліковим записом під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», який прив`язаний до номеру мобільного телефону НОМЕР_3 , за допомогою зазначеного месенджеру «Telegram», встановила зв`язок із невстановленою слідством особою, користувачем месенджера «Telegram» з нік-неймом «ІНФОРМАЦІЯ_9» (ім`я користувача ОСОБА_8 , номер телефону НОМЕР_4 , яка в ході спілкування з ОСОБА_4 , виступила з пропозицією і вказівками здійснювати з метою ослаблення держави на території м. Одеси і Одеської області підпали релейних, батарейних шаф сигнальних установок та інших засобів управління рухомим складом Одеської залізниці, яка має важливе народногосподарське та оборонне значення, за грошову винагороду.

На вказану пропозицію і вказівки ОСОБА_4 , відповіла згодою. Крім того, невстановлена досудовим розслідуванням особа запропонувала ОСОБА_4 додаткову винагороду за залучення інших осіб до вказаної протиправної діяльності та за спалені ними об`єкти.

Відтак, ОСОБА_4 , бажаючи виконати поставлене завдання та отримати обіцяну грошову винагороду, звернулась до свого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з пропозицією в наданні допомоги та спільній реалізації даного злочинного умислу з відшукання та підпалу відповідних об`єктів. При цьому ОСОБА_4 керувалась необхідністю дотримання вимог конспірації з метою нерозголошення інформації про планування вчинення диверсії серед інших осіб, а також використовуючи неповнолітній вік свого сина з метою керівництва та маніпулювання його діями під час вчинення злочину. ОСОБА_7 відповів згодою та підтримав злочинний умисел своєї матері ОСОБА_4 , тим самим вступив із громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у злочинну змову, направлену на вчинення диверсій, з метою ослаблення держави, на виконання завдання невстановленої слідством особи.

Надалі, в якості об`єкта диверсії ОСОБА_4 та ОСОБА_7 спільно обрали релейну та батарейну шафи вхідного світлофора Чр, що розташовані на 1310 км ПК 7 залізничної станції «Одеса-Застава ІІ» Одеської філії АТ «Укрзалізниця» в м. Одесі, за географічними координатами НОМЕР_5, тобто на території Хаджибеївського району м. Одеси.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на вчинення диверсії, діючи на виконання вказівки невстановленої слідством особи, що діє в інтересах держави агресора - РФ, 09.03.2025 приблизно 12 год. 10 хв. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вийшли з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , яке знаходиться у безпосередній близькості до залізниці, та пішли в бік залізничних колій в сторону Хаджибеївського району м. Одеси - мікрорайон Застава ІІ. Рухаючись уздовж залізничних колій ОСОБА_4 та ОСОБА_7 приблизно о 12 год. 57 хв. прибули до місця розташування об`єктів посягання, попередньо підшукавши засоби для вчинення диверсії, а саме: розпалювач для вогнища в пластиковій пляшці з написом «PEPSI» об`ємом 1 л, запальничку, невстановлені полімерні матеріали, шапку синього кольору та текстильну тканину сірого кольору, які були попередньо пропитано швидко запальною сумішшю.

Завершуючи спільні протиправні дії по вчиненню диверсії в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту України з Російською Федерацією, 09.03.2025 приблизно 13 год. 05 хв., ОСОБА_4 діючи умисно, на виконання завдання невстановленої слідством особи, що діє в інтересах держави агресора - РФ, спільно з ОСОБА_7 , будучи обізнаним щодо розпочатої у 2014 році збройної агресії Російської Федерації проти України, яка 24.02.2022 набула характеру широкомасштабного військового вторгнення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді загрози національній безпеці в економічній і воєнній сферах, а також державній власності, з корисливих мотивів, переслідуючи мету ослаблення держави в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту, вчинили дії, спрямовані на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, а саме - здійснили підпал релейної та батарейної шаф вхідного світлофора Чр, що розташовані на 1310 км ПК 7 залізничної станції «Одеса-Застава ІІ» Одеської філії АТ «Укрзалізниця» в м. Одесі, за географічними координатами НОМЕР_5, тобто на території Хаджибеївського району м. Одеси., які відносяться до об`єктів критичної інфраструктури стратегічного призначення. При цьому, спочатку ОСОБА_7 , підклав під релейну шафу текстильну тканину та шапку сильного кольору, сподіваючись, що обливши її легко займистою сумішшю, це призведе до більш тривалого процесу горіння, облив релейну шафу спеціально підготовленою легко займистою сумішшю з пластикової пляшки з написом «PEPSI» в ємності 1 л. Після чого, передав дану пляшку, ОСОБА_4 , яка виконала аналогічні дії щодо батарейної шафи, зокрема облила батарейну шафу спеціально підготовленою легко займистою сумішшю з пластикової пляшки з написом «PEPSI» в ємності 1 л та за допомогою запальнички підпалила вказану суміш, внаслідок чого відбулося займання вищевказаних релейної та батарейної шафи, чим завдано шкоду АТ «Укрзалізниця» в особі Виробничого підрозділу «Одеська дистанція сигналізації та зв`язку» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця на суму 763,34 грн. При цьому, ОСОБА_7 в момент підпалу даних шаф спостерігав навколо місця вчинення злочину з метою уникнення від переслідування та свідків вчинення злочину.

Разом з тим, ОСОБА_4 паралельно за допомогою відеокамери власного мобільного телефону марки «REDMI NOTE 10S», IMEI (1) НОМЕР_1 , IMEI (2) НОМЕР_2 , зі встановленим мобільним застосунком месенджером «Telegram» (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) з обліковим записом під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», який прив`язаний до номеру мобільного телефону НОМЕР_3 , за допомогою зазначеного месенджеру «Telegram», знімав весь процес підпалу на відеозапис, на вказівку невстановленої особи користувача месенджера «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_9 » (ім`я користувача ОСОБА_8 , номер телефону НОМЕР_4 , що діє в інтересах держави агресора - РФ, з метою подальшого надсилання вказаного відеозапису в якості звіту про вчинену диверсію та отримання грошової винагороди.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, після початку повномасштабного збройного вторгнення російської федерації на територію України, однак не пізніше 09 березня 2025 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування на теперішній час не встановлено) у громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно, виник злочинний умисел направлений на вчинення диверсій, з метою ослаблення держави шляхом вчинення підпалів, спрямованих на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення.

Так, ОСОБА_4 , будучи мешканкою м. Одеси,приступила до реалізації свого злочинного умислу, а саме за невстановлених слідством обставин та 8 березня 2025 року, використовуючи власний мобільний телефон марки «REDMI NOTE 10S», IMEI (1) НОМЕР_1 , IMEI (2) НОМЕР_2 , зі встановленим мобільним застосунком месенджером «Telegram» (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) з обліковим записом під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», який прив`язаний до номеру мобільного телефону НОМЕР_3 , за допомогою зазначеного месенджеру «Telegram», встановила зв`язок із невстановленою слідством особою, користувачем месенджера «Telegram» з нік-неймом «ІНФОРМАЦІЯ_9» (ім`я користувача ОСОБА_8 , номер телефону НОМЕР_4 , яка в ході спілкування з ОСОБА_4 , виступила з пропозицією і вказівками здійснювати з метою ослаблення держави на території м. Одеси і Одеської області підпали релейних, батарейних шаф сигнальних установок та інших засобів управління рухомим складом Одеської залізниці, яка має важливе народногосподарське та оборонне значення, за грошову винагороду.

На вказану пропозицію і вказівки ОСОБА_4 , відповіла згодою. Крім того, невстановлена досудовим розслідуванням особа запропонувала ОСОБА_4 додаткову винагороду за залучення інших осіб до вказаної протиправної діяльності та за спалені ними об`єкти.

Відтак, ОСОБА_4 , бажаючи виконати поставлене завдання та отримати обіцяну грошову винагороду, повторно звернулась до свого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з пропозицією в наданні допомоги та спільній реалізації даного злочинного умислу з відшукання та підпалу відповідних об`єктів. При цьому ОСОБА_4 керувалась необхідністю дотримання вимог конспірації з метою нерозголошення інформації про планування вчинення диверсії серед інших осіб, а також використовуючи неповнолітній вік свого сина з метою керівництва та маніпулювання його діями під час вчинення злочину. ОСОБА_7 відповів згодою та підтримав злочинний умисел своєї матері ОСОБА_4 , тим самим вступив із громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у злочинну змову, направлену на вчинення диверсій, з метою ослаблення держави, на виконання завдання невстановленої слідством особи.

Надалі, в якості об`єкта диверсії, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , повторно, спільно обрали релейну та батарейну шафи вхідного світлофора Чр, що розташовані на 1310 км ПК 7 залізничної станції «Одеса-Застава ІІ» Одеської філії АТ «Укрзалізниця» в м. Одесі, за географічними координатами НОМЕР_5, тобто на території Хаджибеївського району м. Одеси.

В подальшому, діючи повторно, усвідомлюючи факт неналежного виконання завдання від замовника, а саме відсутності суттєвих пошкоджень та знищення об`єкта посягання, та виведення з ладу об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, які мали відбуватися 09.03.2025, проте не відбулись з обставин, які не залежали від волі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , бажаючи отримання грошової винагороди, вирішили привести свій злочинний умисел до кінця, вчинивши повторне посягання на вищевказані шафи.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на вчинення диверсії, діючи на виконання вказівки невстановленої слідством особи, що діє в інтересах держави агресора - РФ, 10.03.2025 приблизно 23 год. 30 хв. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вийшли з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , яке знаходиться у безпосередній близькості до залізниці, та пішли в бік залізничних колій в сторону Хаджибеївського району м. Одеси - мікрорайон Застава ІІ. Рухаючись уздовж залізничних колій ОСОБА_4 та ОСОБА_7 приблизно о 23 год. 55 хв. прибули до місця розташування об`єктів посягання, попередньо підшукавши засоби для вчинення диверсії, а саме: розпалювач для вогнища в пластиковій пляшці, запальничку.

Завершуючи спільні протиправні дії по вчиненню повторної диверсії в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту України з Російською Федерацією, 10.03.2025 приблизно 00 год. 00 хв., ОСОБА_4 діючи умисно, на виконання завдання невстановленої слідством особи, що діє в інтересах держави агресора - РФ, спільно з ОСОБА_7 , діючи повторно, будучи обізнаним щодо розпочатої у 2014 році збройної агресії Російської Федерації проти України, яка 24.02.2022 набула характеру широкомасштабного військового вторгнення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді загрози національній безпеці в економічній і воєнній сферах, а також державній власності, з корисливих мотивів, переслідуючи мету ослаблення держави в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту, вчинили дії, спрямовані на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, а саме - здійснили підпал релейної шафи вхідного світлофора Чр, що розташовані на 1310 км ПК 7 залізничної станції «Одеса-Застава ІІ» Одеської філії АТ «Укрзалізниця» в м. Одесі, за географічними координатами НОМЕР_5, тобто на території Хаджибеївського району м. Одеси, які відноситься до об`єктів критичної інфраструктури стратегічного призначення. При цьому, ОСОБА_4 , облила релейну шафу спеціально підготовленою легко займистою сумішшю з пластикової пляшки та за допомогою запальнички підпалила вказану суміш, внаслідок чого відбулося займання вищевказаної релейної шафи, чим завдано шкоду АТ «Укрзалізниця» в особі Виробничого підрозділу «Одеська дистанція сигналізації та зв`язку» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця на суму 763,34 грн. При цьому, ОСОБА_7 в момент підпалу даної шафи спостерігав навколо місця вчинення злочину з метою уникнення від переслідування та свідків вчинення злочину.

Разом з тим, ОСОБА_4 паралельно за допомогою відеокамери власного мобільного телефону марки «REDMI NOTE 10S», IMEI (1) НОМЕР_1 , IMEI (2) НОМЕР_2 , зі встановленим мобільним застосунком месенджером «Telegram» (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) з обліковим записом під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», який прив`язаний до номеру мобільного телефону НОМЕР_3 , за допомогою зазначеного месенджеру «Telegram», знімав весь процес підпалу на відеозапис, на вказівку невстановленої особи користувача месенджера «Telegram» з нік-неймом «ІНФОРМАЦІЯ_9» (ім`я користувача ОСОБА_8 , номер телефону НОМЕР_4 , що діє в інтересах держави агресора - РФ, з метою подальшого надсилання вказаного відеозапису в якості звіту про вчинену диверсію та отримання грошової винагороди.

13.03.2025 о 20 годині 30 хвилин громадянку України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

У зв`язку з наведеними фактичними обставинами, 14.03.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру та вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, а саме закінчений замах на диверсію, за кваліфікуючими ознаками: вчинення з метою ослаблення держави підпалів, спрямованих на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинене в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту, за попередньою змовою групою осіб.

Пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Захисник підозрюваної ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_10 та підозрювана у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки ризики не доведені, носять формальний характер, підозрювана має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, просили застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави в мінімальному розмірі, так як у підозрюваної був лише корисливий мотив, вона не мала мети зашкодити обороноздатності держави.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваної до вчинення кримінальних правопорушень, які їй інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрювана ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачає позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна, підозрювана офіційно не працевлаштована, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, що свідчить про наявність у неї посередніх соціальних зв`язків, проте враховуючи важкість, резонансність та суцільну небезпечність інкримінованого діяння, враховуючи, що досудове слідство знаходиться на початковому етапі, є достатньо підстав вважати що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Пред`явлена підозрюваній ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 09.03.2025; протоколом огляду місця події від 10.03.2025; протоколом обшуку від 13.03.2025 за місцем проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 13.03.2025; відповіддю Служби сигналізації і зв`язку регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» №НЗІ-004/233 від 12.03.2025;

Враховуючи вчинену Збройними Силами Російської Федерації військову агресією проти нашої Держави, на території України було запроваджено воєнний стан відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_11 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, та Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» № 2198-IX від 14.04.2022 року, були внесені зміни до Кримінального процесуального кодексу України.

Відтак, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно положень статті 183 КПК України, під час воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Щодо існування ризиків.

Суд вважає, що наразі наявні ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваної ОСОБА_4 у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваної у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадженні;вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється

Щодо ризику переховування від суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваній у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

ОСОБА_4 , отримавши відповідний досвід у виконанні спеціальних завдань, маючи відповідні зв`язки серед кримінально-налаштованих верств населення, може залишити територію України з метою уникнення від кримінальної відповідальності, вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. У той же час, ОСОБА_4 може продовжити свою протиправну діяльність на території України та інших держав, використовуючи можливості отриманого досвіду та навичок за час тривалого проживання на території Одеської області, вивчення та аналізу суспільно-політичної ситуації Одещини, розташування оборонних підприємств та об`єктів критичної інфраструктури, через інших осіб продовжити свою діяльність на території Одеської області, керуючи їхніми діями з закордону, переховуючись від органу досудового розслідування та суду.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваної запобіжного заходу в уигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім цього, у разі визнання ОСОБА_4 винною, їй загрожує суворе покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, що надає підстави вважати, що вона, перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити здійснювати злочинну діяльність, чим може зашкодити виконанню покладених на неї процесуальних обов`язків.

Вказані обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу підозрюваним на учасників цього кримінального провадження.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя критично ставиться до вказаних слідчим в клопотанні ризиків та не приймає їх до уваги, оскільки слідством не надано будь-яких документів, які б свідчили про притягнення підозрюваної раніше до кримінальної відповідальності та органом судового розслідування не конкретизовано яким саме чином підозрювана ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, в тому числі цілодобового, який хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Необхідно враховувати виключну цинічність діяння, вчиненного в період здійснення Україною збройної відсічі РФ.

При цьому, слідчий суддя враховує та наголошує, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_4 , є злочином проти основ національної безпеки України, вчинений в умовах воєнного стану через повномасштабне військове вторгнення російської федерації проти незалежної держави України, що свідчить про зухвалу, безвідповідальну поведінку підозрюваного та без будь-яких моральних вагань, який вочевидь, будучи дорослою людиною має розуміти, що підпал релейної шафи вхідного світлофора Чр, що розташовані на 1310 км ПК 7 залізничної станції «Одеса-Застава ІІ» Одеської філії АТ «Укрзалізниця» в м. Одесі, за географічними координатами НОМЕР_5, тобто на території Хаджибеївського району м. Одеси, які відноситься до об`єктів критичної інфраструктури стратегічного призначення, призводять до ослаблення держави.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та роль підозрюваної ОСОБА_4 у його вчиненні, встановлені у ході досудового розслідування ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 113 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину;

-тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_4 у разі визнання її винуватою у вчиненні вказаного злочину;

- вік та стан здоров`я підозрюваної ОСОБА_4 ;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваної ОСОБА_4 .

За таких обставин, наявні достатні підстави вважати, що обрання менш суворого запобіжного заходу до ОСОБА_12 не запобігатиме наведеним ризикам.

Враховуючи наведені міркування, на думку слідчого судді, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаному ризику, передбаченому ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шестидесяти днів.

Враховуючи, що ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачення ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, 14.03.2025, то досудове розслідування має бути закінченим до 13.05.2025 включно, а тому саме до в межах цього строку слідчий суддя може обрати запобіжний захід.

Зважаючи на те, що підозрювана ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, враховуючи дані про особу підозрюваного, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваної, її характеристики, доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, беручи до уваги положення ст.176, 183 КПК України, вважаю за доцільне застосувати відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 11.05.2025 включно, без визначення застави.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 днів та обчислюється з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 13.03.2025.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 17.03.2025 року о 16:45 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

14.03.2025