УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 Справа №607/6769/25 Провадження №1-кс/607/1992/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 про надання дозволу на примусове відбирання біологічних зразків у кримінальному провадженні № 0000096 від 21.02.2024, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про надання дозволу на примусове відбирання зразків біологічного походження, а саме, зразків букального епітелію у підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що сформована у листопаді 2023 року ОСОБА_7 організована група у складі виконавців ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 діяла на території Тернопільської області та вчиняла особливо тяжкі злочини, а саме, здійснювала незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут безпосередньо з рук, а також через поштового оператора ТОВ «Нова пошта» наркотичного засобу бупренорфіну, який міститься у медичних препаратах національного виробництва «Бупренорфін гідрохлорид» та іноземного виробництва «SUBUTEX» на території Тернопільської та інших областей. 22.01.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього кодексу.

Згідно статті 5 Закону України «Про Державну реєстрацію геномної інформації людини», обов`язковій державній реєстрації підлягає геномна інформація осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Згідно порядку проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2023 р. № 978, відбір та направлення на проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження) біологічного матеріалу осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, у разі, коли результати експертизи (дослідження) можуть бути використані для забезпечення завдань кримінального провадження, здійснюється згідно із статтею 242 Кримінального процесуального кодексу України.

Окрім цього, згідно порядку проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2023 р. № 978 у разі коли особу, якій повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, затримано або до неї застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відбір та направлення на проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження) біологічного матеріалу осіб здійснюється під час прибуття таких осіб до ізолятора тимчасового тримання або слідчого ізолятора уповноваженими особами цих установ.

Абетково-цифровий код реєстраційної картки відбору дублюється на упакуванні та супровідному листі до суб`єкта, до компетенції якого відповідно до законодавства належить проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження).

Оскільки уповноважені особи ізолятора тимчасового тримання та слідчого ізолятора не виконують вимоги вказного закону та порядку, слідчим в порядку проведення добровільної державної реєстрації геномної інформації людини затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2023 р. № 978 було запропоновано підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати зразки добровільно.

Підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовився добровільно надавати зразки буквального епітелію для проведення експертизи з метою державної реєстрації геномної інформації людини.

Отже, в ході досудового розслідування виникла необхідність у відібранні зразків біологічного походження, а саме зразків букального епітелію у підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні старший слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав, з підстав у ньому наведених та просив задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання, вказавши, що біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків є отримання доказів стороною обвинувачення. Між тим, подане слідчим клопотання, не містить жодного обґрунтування того, доказом яких саме обставин у межах досудового розслідування даного кримінального провадження, можуть бути біологічні зразки ОСОБА_4 або результати їх дослідження. Єдиною метою примусового відібрання біологічного матеріалу у підозрюваного ОСОБА_4 є внесення геномної інформації до Електронного реєстру геномної інформації людини. Також захисник звернула увагу на те, що підозрюваний не відмовлявся надавати біологічні зразки, оскільки до нього прийшов слідчий з вимогою здати зразки, не пояснивши такої необхідності та не пред`явивши службового посвідчення. Крім цього, передумовою для звернення до слідчого судді із клопотанням про примусове відібрання біологічних зразків, є постанова слідчого/прокурора про призначення у кримінальному провадженні відповідної експертизи. Проте, долучені до клопотання матеріали не містять даних про те, що у даному кримінальному провадженні призначено відповідну судову експертизу. Вважає, що такий ступінь втручання у права та свободи підозрюваного не виправдовує досягнення мети і завдань даного кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав заперечення свого захисника.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Тернопільській області розслідується кримінальне провадження № 0000096 від 21 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305; ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ч.1 ст. 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у ч.1 ст. 91 КПК України.

Згідно до вимог ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею.

Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими ст. 241 КПК України. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому ст. 160-166 КПК України, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Аналізуючи положення пунктів 5, 6 ч.2 ст.160 КПК України у взаємозв`язку із положеннями ч.5 ст.163 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про примусове відібрання біологічних зразків, може бути задоволено, у разі доведення стороною, якою воно ініційовано, що біологічні зразки, результати їх дослідження мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та будуть використані як доказ відомостей, що містяться в речах і документах, а також у разі неможливість іншими способами довести такі обставини.

Отже, відповідно до вищезазначених положень КПК України, метою відібрання біологічних зразків, зокрема й примусового відібрання, є виключно потреби досудового розслідування.

На відміну від примусового відібрання біологічних зразків згідно положень КПК України (для потреб досудового розслідування), існує інший порядок збору, отримання, обробки та використання біологічних зразків, зокрема і для формування Електронного реєстру геномної інформації.

Так, 09.07.2022 Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» (далі-Закон № 2391-IX).

Відповідно до ст. 3 Закону № 2391-IX, державна реєстрація геномної інформації проводиться з дотриманням прав і свобод людини і громадянина та відповідно до таких основних принципів: верховенства права, у тому числі законності та юридичної визначеності; гуманізму; конфіденційності, у тому числі захищеності персональних даних.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 2391-IX, державна реєстрація геномної інформації проводиться з метою: 1) ідентифікації осіб, які вчинили кримінальне правопорушення; 2) розшуку осіб, зниклих безвісти; 3) ідентифікації невпізнаних трупів людей, їх останків та частин тіла людини; 4) ідентифікації осіб, які не здатні через стан здоров`я, вік або інші обставини повідомити інформацію про себе. В Україні проводяться обов`язкова та добровільна державна реєстрація геномної інформації.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону № 2391-IX, обов`язковій державній реєстрації підлягає геномна інформація осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, або стосовно яких обвинувальний акт у кримінальних провадженнях зазначеної категорії злочинів передано до суду.

Порядок проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини затверджений Постановою КМУ від 29 серпня 2023 року № 978, відповідно до п.4 розділу «Відбір біологічного матеріалу та направлення його на молекулярно-генетичну експертизу (дослідження)» вищезазначеного положення відбір та направлення на проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження) біологічного матеріалу осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, у разі, коли результати експертизи (дослідження) можуть бути використані для забезпечення завдань кримінального провадження, здійснюється згідно із ст. 242 КПК України, яка визначає підстави для призначення експертизи у кримінальному провадженні.

Проте, вищепереліченими нормативними актами не врегульоване питання щодо порядку дій у разі відмови у наданні біологічних зразків для проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації особи, процесуальний статус якої відповідає визначеному у п.1 ч.1 ст. 5 Закону № 2391-IX (повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, або стосовно яких обвинувальний акт у кримінальних провадженнях зазначеної категорії злочинів передано до суду).

Як було зазначено вище, примусове відібрання зразків, у кримінальному провадженні відбувається лише у разі, коли зразки можуть бути використані для забезпечення завдань кримінального провадження.

Тобто, примусове відібрання біологічних зразків у особи для обов`язкової державної реєстрації геномної інформації, для цілей формування електронного реєстру геномної інформації людини, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до рішення ЄСПЛ «Драган Петрович проти Сербії» від 14.04.2020, скарга № 75229/10, відсутність передбачуваності законодавства, яке встановлює процедуру відібрання зразків для ДНК-аналізу під час розслідування, порушує ст. 8 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що такий ступінь втручання в права, свободи та інтереси підозрюваного не виправдовує потреб досудового розслідування, та фактично буде застосований з іншою метою, яка є відмінною від досягнення завдань кримінального провадження.

За таких обставин, клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3-4 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини», Постанови Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2023 року № 978 «Порядок проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини», ст. 2, 8, 9, 93, 91, 160-166, 241, 245, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 про надання дозволу на примусове відбирання біологічних зразків у кримінальному провадженні № 0000096 від 21.02.2024, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1