КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 з доповненнями на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва знаходиться обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000400, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 березня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 408 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просив продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави та покладенням на нього обов`язків, посилаючись на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року вищевказане клопотання задоволено таобвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 жовтня 2024 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 430 (чотириста тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 302 040 (один мільйон триста дві тисячі сорок) гривень,-

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержання законів органами ДБР ОСОБА_7 від 13 серпня 2024 року - відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що клопотання прокурора є ідентичним змісту попередніх клопотань, як про обрання запобіжного заходу, так і про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 та суперечить самому завданню кримінального провадження, проте судом першої інстанції цього не було враховано. Клопотання сторони обвинувачення не відповідає меті та підставам продовження строку тримання під вартою, базується лише на припущеннях щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не підтверджуються ні матеріалами, доданими до такого клопотання, ні матеріалами сторони обвинувачення, що були уже дослідженні судом першої інстанції та чому суд першої інстанції не надав належної оцінки. На переконання сторони захисту судом першої інстанції не було належним чином досліджено питання щодо наявності ризиків, що встановлені ст. 177 КПК України, а також не було, в порушення ч. 4 ст. 182 КПК України, належним чином досліджено питання майнового та сімейного стану обвинуваченого при визначені розміру застави що вкотре призвело до встановлення непомірного розміру застави, що нівелює саму суть призначення такого.

В доповненнях до апеляційної скарги сторона захисту вказала, що ризик переховування від суду не може вважатися доведеним, більш того, будь-яких доказів спроб впливу ОСОБА_5 на будь-якого свідка - немає та стороною обвинувачення не надавались на обґрунтування таких ризиків. Сторона захисту вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, не було вкотре належним чином досліджене питання майнового та сімейного стану обвинуваченого, оскільки визначений розмір застави в 430 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - перевищує, встановлені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України межі розміру застави та є непомірним для обвинуваченого, що нівелює саму суть визначення такого.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, які надійшли в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Насамперед слід зазначити, що судом вживалися вичерпні заходи щодо повідомлення учасників судового провадження про день, час і місце судового засідання . Явка в судове засідання відсутня. Клопотань від обвинуваченого чи прокурора про розгляд апеляційної скарги за участі сторін не надходило . Окрім того, додатково суд звертає увагу, що в матеріалах судового провадження знаходиться заява захисників-адвокатів ОСОБА_8 , яка подавала апеляційну скаргу з доповненнями та адвоката цього адвокатського об`єднання ОСОБА_9 , яка направлена і надійшла до суду 25.11.2024, про розірвання угоди про надання правової допомоги з обвинуваченим ОСОБА_5 за взаємною згодою і що з 29.10.2024 подальша участь вказаних захисників у даному кримінальному провадженні неможлива . Дані про участь іншого захисника в матеріалах судового провадження відсутні, як і відсутнє клопотання обвинуваченого про розгляд поданих раніше в його інтересах апеляцій за участю сторін . За даних обставин , відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України суд приходить до висновку про здійснення судового провадження без участі сторін .

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який, на думку суду першої інстанції, матиме змогу використовувати свої вміння, здобуті під час проходження служби в підрозділах СБ України, в їх сукупності, а тому прийшов до висновку про доведеність прокурором ризику можливості переховуватися обвинуваченим від суду. Крім того, суд першої інстанції врахував, що показання свідків у зазначеному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_5 як обвинуваченого, а тому вважав, що є наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході судового розгляду та/або змінити свої показання, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

На думку колегії суддів, обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовують висновками суду апеляційної інстанції, які викладені вище.

Посилання сторони захисту на те, що суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 182 КПК України, належним чином не дослідив питання майнового та сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_5 при визначені розміру застави, що вкотре призвело до встановлення непомірного розміру застави, що нівелює саму суть призначення такого - не заслуговують на увагу.

Так, при визначенні обвинуваченому ОСОБА_5 розміру застави у розмірі 430 (чотириста тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 302 040 (один мільйон триста дві тисячі сорок) гривень, суд першої інстанції поряд з положеннями ст. ст. 182, 183 КПК України врахував практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, судом першої інстанції було враховано стадію кримінального провадження, зокрема судовий розгляд кримінального провадження (дослідження доказів), дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який є колишнім військовослужбовцем та співробітником СБ України, останні чотири роки прожив у Чеській Республіці та який у період з 11.02.2020р. по 31.12.2022р. офіційно був працевлаштований у Чеській області, наразі має також місце проживання на території України, його вік, стан здоров`я, сімейний стан та соціальні зв`язки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені обставини, досліджені фактичні дані, які є вагомими, дають достатні підстави для висновків про наявність високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_10 від суду з огляду на серйозність обставин обвинувачення та наявність ризику незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, з урахуванням обсягу обвинувачення, та суворості покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винним.

Відтак, апеляційний суд вважає, що розмір застави у розмірі 430 (чотириста тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 302 040 (один мільйон триста дві тисячі сорок) гривень, є таким, що загроза її втрати буде утримувати обвинуваченого ОСОБА_5 від порушень, встановлених процесуальними нормами або покладених судом на нього обов`язків, забезпечувати його належну процесуальну поведінку, а тому, колегія суддів не вбачає встановлення непомірного розміру застави, що нівелює саму суть призначення такого, як про те зазначає сторона захисту.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Враховуючи наведене, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 жовтня 2024 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 430 (чотириста тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 302 040 (один мільйон триста дві тисячі сорок) гривень, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 жовтня 2024 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 430 (чотириста тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 302 040 (один мільйон триста дві тисячі сорок) гривень - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3