Справа №191/1677/24
Провадження № 1-кс/191/990/24
УХВАЛА

іменем України

09 грудня 2024 року м. Синельникове

Слідчий суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Синельникове клопотання слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровобад, Азербайджан, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого; 16.06.2018 року направлено до суду з обвинувальним актом за ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 1 ст. 126 КК України.

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000112 від 07.02.2024 року відповідає вимогам ст.ст.177, 184 КПК України.

24 січня 2024 року слідчим СВ Синельниківського РУП за погодженням з прокурором Синельниківської окружної прокуратури, у кримінальному провадженні №0000345 від 13 квітня 2023 року заочно повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України.

ОСОБА_6 на день складання повідомлення про підозру, за місцем мешкання був відсутній та неможливо вручити йому письмове повідомлення про підозру.

У відповідності до вимог ст.111, 133 КПК України, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 було вручено дорослому члену сім`ї підозрюваного - його матері ОСОБА_7 , про що останньою вчинено власноручний підпис 24.01.2024 року.

07 лютого 2024 року постановою слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_6 , оголошено в розшук (а.с.111-117).

Статтею 64 Конституції України передбачено, окрім іншого, що конституційні права й свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватись окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно до ст. 68 Конституції України, окрім іншого, кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон) передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до вимог ст. 3 Закону військовий обов`язок включає, окрім іншого, проходження військової служби. Статтею 6 Закону передбачено, що видом військової служби, окрім іншого, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні уведено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває до теперішнього часу.

Пунктом 3 Указу передбачено, окрім іншого, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст. 33 Конституції України.

При цьому, порядок і вичерпний перелік підстав за яких громадяни України мають право на виїзд із України, а також перетин державного кордону, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (далі - Правила).

Відповідно до вимог п. 12 Правил, окрім іншого, у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Таким чином, із 05:30 24.02.2022 право на виїзд з України, а також перетин державного кордону, громадянами України без наявних законних підстав тимчасово обмежено.

Поряд з цим, пунктом 2-6 Правил передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України Президентом України 24.02.2022 постановлено Указ №65/2022 про оголошення та проведення загальної мобілізації протягом 90 днів з дня набрання чинності Указу, зокрема, на території Дніпропетровської області.

17.05.2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання боєздатності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Указом Президента України № 342/2022 строк загальної мобілізації продовжено на 90 днів. Крім того, Указами Президента України №574/2022 від 12.08.2022, №758/2022 від 07.11.2022, №59/2023 від 06.02.2023, №255/2023 від 01.05.2023, №452/2023 від 26.07.2023, №735/2023 від 06.11.2023 строк загальної мобілізації продовжено та він тривав на момент вчинення злочину.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Статтею 3 СК України закріплено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ст. 23 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 40 СК України шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч.1 Типового положення про відділи державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.04.2016 №1079/5 (далі - Положення) центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану та відділи державної реєстрації актів цивільного стану в областях Управління державної реєстрації міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Відділ Управління державної реєстрації) є структурними підрозділами Управління державної реєстрації міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та підпорядковуються йому.

Відділи державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Відділ) є структурними підрозділами міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та підпорядковуються Управлінню державної реєстрації міжрегіонального управління Міністерства юстиції України через Відділ Управління державної реєстрації.

Відповідно до ч.4 Положення Відділ Управління державної реєстрації та Відділ у своїй діяльності керуються Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, наказами Міністерства юстиції України, а також цим Типовим положенням.

Згідно з п.2, ч.2, розділу ІІІ Положення Відділ вносить до Реєстру відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, а також про внесені зміни до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064 (зі змінами).

Порядок внесення змін, доповнень до актових записів цивільного стану в Україні регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 зі змінами (останні відбулись 15.02.2022 року).

Запис на паперовому носії актового запису цивільного стану про внесені зміни або проставлені відмітки із зазначенням дати і документа, який був підставою для здійснення вищезазначених дій, засвідчується підписом посадової особи та печаткою відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Відомості про внесення змін до актового запису цивільного стану, їх поновлення та анулювання вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064 (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку, реєстр - єдина комп`ютерна база даних про акти цивільного стану, внесені до них зміни і доповнення, видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та витягів з Реєстру.

З урахуванням викладеного вище, ОСОБА_6 13.08.2024 було заочно повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, на підозру в вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.332 КК України.

ОСОБА_6 , за попередньою змовою з трьома особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, забезпечував пошук чоловіків призовного віку, які виявили бажання за винагороду перетнути державний кордон України, здійснював збір документів з анкетними даними таких осіб, одержував грошові кошти як винагороду за надання засобів для перетинання державного кордону, передавав документи з анкетними даними осіб та частину грошових коштів ОСОБА_9 , підшукував жінок, які мають статус особи з інвалідністю та жінок, які мають статус багатодітних матерів, за грошову винагороду отримував від них копії паспортів, свідоцтв про народження дітей, підписи на документах, що уповноважують третіх осіб вчиняти дії від імені жінок чи документах, що надають підстави для внесення змін до актових записів цивільного стану, передавав документи ОСОБА_9 тощо.

Так, ОСОБА_6 підозрюється в сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України, в період не пізніше з 19.08.2022 року до 16.12.2023 року (не пізніше), повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до Інформування ВКП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув Державний кордон України у пункті перетину «Чоп(Тиса)», ділянка кордону з Угорщиною 27.08.2023, після чого до теперішнього часу на територію України не повернувся.

На даний час місце знаходження ОСОБА_6 , органу досудового розслідування не відомо, Синельниківським РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводяться розшукові заходи щодо встановлення його місця знаходження.

19.04.2024 до ВКП Синельниківського РУП направлено для виконання постанову про оголошення міжнародного розшуку.

Причетність підозрюваного ОСОБА_6 , до вчинення кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які містяться у:

-показаннями свідків та протоколами пред`явлення впізнання осіб за фотознімками;

-протоколами обшуків;

-іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

В зв`язку із викладеними обставинами, слідчий просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав, а також пояснив, що до підозрюваного ОСОБА_6 слідчим суддею вже було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, але під час проведення заходів, направлених на розшук підозрюваного, виконання даної ухвали стало неможливим, через відмінне у ній зазначення формулювання від ч. 6 ст. 193 КПК.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, дослідивши надані докази, зазначає наступне.

07.02.2024 року Синельниківським РУП ГУНП в Дніпропетровській області зареєстроване кримінальне провадження №0000112 за виділеними матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є, зокрема, особа щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок здійснення повідомлень передбачений ст. 135 КПК України.

За змістом ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Як встановлено з матеріалів клопотання, 22 квітня 2024 року слідчим СВ Синельниківського РУП за погодженням з прокурором Синельниківської окружної прокуратури, у кримінальному провадженні №0000345 від 13 квітня 2023 року до ОСОБА_6 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, як до особи, яка заочно повідомлена про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України. ОСОБА_6 на день складання повідомлення про підозру, за місцем мешкання був відсутній та неможливо вручити йому письмове повідомлення про підозру. У відповідності до вимог ст.111, 133 КПК України, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 було вручено дорослому члену сім`ї підозрюваного - його матері ОСОБА_7 , про що останньою вчинено власноручний підпис 24.01.2024 року.

Наразі, 13 серпня 2024 року ОСОБА_6 є заочно повідомлений про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.332 КК України.

Відповідно до Інформування ВКП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув Державний кордон України у пункті перетину «Чоп(Тиса)», ділянка кордону з Угорщиною 27.08.2023, після чого до теперішнього часу на територію України не повернувся.

На даний час місце знаходження ОСОБА_6 , органу досудового розслідування не відомо, Синельниківським РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводяться розшукові заходи щодо встановлення його місця знаходження.

Зважаючи на те, що місцезнаходження ОСОБА_6 є не встановленим та неможливість вручення йому зміненого повідомлення про підозру особисто у день його складення, органом досудового розслідування вжито заходів із вручення його у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Слідчий суддя зазначає, що Кримінальний процесуальний кодекс України пов`язує набуття процесуального статусу підозрюваного, місцезнаходження якого не встановлено, саме з вжиттям заходів з вручення повідомлення про підозру, а не з фактичним отриманням повідомлення про підозру.

07 лютого 2024 року постановою слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_6 , оголошено в розшук, а 18.04.2024 року його оголошено в міжнародний розшук. 19.04.2024 року до ВКП Синельниківського РУП направлено для виконання постанову про оголошення ОСОБА_6 міжнародного розшуку.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_6 набув у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваного, а тому щодо нього може вирішуватися питання про обрання запобіжного заходу.

Запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити, зокрема, такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 332 КК України, підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, які досліджені у судовому засіданні, а саме повідомленням Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 01.090.2023 року, направленим старшому слідчому Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про отримання інформації щодо організації під час воєнного стану ОСОБА_6 , 1985 року народження, незаконного каналу виїзду чоловіків призовного віку за кордон: протоколами допиту свідків; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (частина 1 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, слідчий суддя враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір слідчим суддею виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання підозрюваною особою у хід досудового розслідування чи переховування її від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України у разі обрання слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, та після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Тобто положення ч. 6 ст. 193 КПК України не зобов`язують при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу доводити факт перебування особи в розшуку, йдеться лише про оголошення в міжнародний розшук.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що тримання під вартою є найбільш суворим і винятковим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, коли інші запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, також слідчий суддя враховує вимоги п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

При обранні підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що докази про обґрунтованість вчинення підозрюваним ОСОБА_6 вищезазначених кримінальних правопорушень є вагомими, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 є тяжкими та передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, раніше ОСОБА_6 не судимий, але підозрюваний ухиляється від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений в міжнародний розшук, повідомлений про підозру, та змінену підозру заочно. Вказане свідчить про те, що залишаючись на свободі, ОСОБА_6 може скоїти інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування у зв`язку з тяжкістю вчинених ним злочинів, а також впливати на свідків.

Таким чином, слідчий суддя вважає встановленим і доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5, ч.1 ст. 177 КПК України, та вважає за доцільне застосувати до підозрюваного найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, що узгоджується з положенням ч. 4 ст. 183 КПК України, якою визначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Слідчий суддя враховує положення статті 197 КПК України, відповідно до яких строк тримання підозрюваного під вартою може бути застосований (продовжений) лише в межах строку досудового розслідування.

За ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Аналіз положень наведеної статті дає підстави для висновку, що у разі оголошення підозрюваного в міжнародний розшук, остаточно питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному вирішується після його затримання та доставки до суду, а за такого строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді триманні під вартою підозрюваному, якого оголошено в міжнародний розшук, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком встановленим ч. 1 ст. 197 КПК України.

Ухвала слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.04.2024 року у даному провадженні не може бути виконаною, оскільки за повідомленням Відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Дніпропетровській області від 05.09.2024 року, має вказівку на застосування, а не обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , згідно вимог ч. 6 ст. 193 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 193, 194, 196-198 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошеного постановою слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 18.04.2024 року в міжнародний розшук.

Після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через 48 (сорок вісім) годин з часу його доставки до місця кримінального провадження питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід підлягає розгляду слідчим суддею, судом за його участю у встановленому законом порядку.

Ухвала, про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Повний текст ухвали складено 16.12.2024 року.

Слдічий суддя ОСОБА_1