Справа № 161/4034/24
Провадження № 1-кп/161/393/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 08 квітня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000691 від 20 лютого 2024 про обвинувачення:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця міста Луцьк, Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно - технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, працюючого приватним підприємцем, не судимого, -

у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи визнаним 27.12.2023 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 обмежено придатним до проходження військової служби та таким, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації, 27.12.2023 отримав під особистий підпис персональну повістку про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оголошений Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та затвердженого Законом України від 24.02.2022 за №2102-ХІ, продовженого Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 08.11.2023 № 3429?IX про явку о 13:00 год. 29.12.2023 року на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого у АДРЕСА_3 для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 за №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 за 2105-IX та продовженого Указом Президента від 06 листопада 2023 року № 735/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 року № 3430-IX та відправки у військову частину із зарахуванням в Команду № 48.

Однак, ОСОБА_5 , прибув за вище вказаною повісткою на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого у АДРЕСА_3 відмовився від подальшого проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, про що працівником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , у присутності військовослужбовця мобілізаційного відділу ОСОБА_8 та відповідального виконавця мобілізаційного відділення Лянгур ОСОБА_9 було складено відповідний акт.

Отже, ОСОБА_5 всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином повідомленим про необхідність прибуття, обмежено придатний за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ухилився від призову за мобілізацією, на особливий період та без поважних причин не відправився 29.12.2023 у військову частину із зарахуванням в Команду № 48 для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, ОСОБА_5 інкримінується ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.336 КК України, визнав частково, та повідомив, що на початку війни перебував у батальйоні «Любарт». Згодом отримав бойову повістку, пройшов ВЛК та мав намір вступити на військову службу. Прибувши на збір за бойовою повісткою 29.12.2023, він довідався про смерть колишньої дружини, яка проживала у м. Брест Республіки Білорусь та з урахуванням того, що в них залишилась спільна малолітня дитина, для нього це стало трагедією. Відтак, прийшовши на збір 29.12.2023 він не сів у автобус. Розкаюється у своєму вчинку, однак наміру служити у Збройних силах України немає, оскільки у нього залишилась малолітня дитина, яку з Бресту він забрати не може через військовий стан. Окрім того, стверджує що має психічні відхилення, що підтверджено висновками лікарів.

Разом з тим суд критично відноситься до показань обвинуваченого, оскільки такі повністю спростовуються показаннями свідків.

Свідок ОСОБА_8 , що працює у ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив суду що 26-27.12.2023 обвинуваченому було вручено бойову повістку із датою прибуття до відправки на 29.12.2023. Однак, прибувши на місце, він відмовився сідати в автобус, про що складено акт відмову, та попереджено про відповідальність встановлену законом. Поведінка обвинуваченого була дивною, однак він поводився спокійно.

Свідок ОСОБА_10 , що працює у ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомила суду, що ОСОБА_11 пройшов ВЛК та був визнаний придатним до військової служби, відтак йому було вручено бойову повістку. У визначену в повістці дату, останній прибув на відправку, однак відмовився сідати в автобус, пояснюючи, що у нього померла дружина, справив враження людини із психічними розладами.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що 29.12.2023, коли обвинувачений прибув на відправку за бойовою повісткою, він проводив його до автобуса, у який він відмовився сідати, про що було складено відповідний акт.

Крім цього, винність ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- повідомленням ТВО Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 від 16.02.2024 про факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України;

- актом фіксації відмови в проходженні військової служби по мобілізації від 29.12.2023 ОСОБА_5 . Свої дії не пояснив жодних документів не надав.

- військовою повісткою на 29.12.2023 року для прибуття на відправку на військову службу, яку ОСОБА_5 отримав 27.12.2023 о 12 год. 30 хв, що засвідчено його підписом;

- довідкою військово-лікарської комісії №264/14/5670 від 27 грудня 2023 року, згідно якої ОСОБА_5 визнаний обмежено придатним до військової служби. Непридатний до служби в високо мобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах. Придатний до служби в частинах (підрозділах) забезпечення, РМТЦК та СП, установах, організаціях, навчальних закладах.

- карткою обстеження та медичного огляду №259/14/5670 від 27 грудня 2023 року, згідно якої ОСОБА_5 визнаний обмежено придатним до військової служби. Непридатний до служби в високо мобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах. Придатний до служби в частинах (підрозділах) забезпечення, РМТЦК та СП, установах, організаціях, навчальних закладах.

Висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №240 від 31.07.2024, у ОСОБА_11 виявлялись в період, що відноситься до вчинення інкримінованого йому правопорушення ознаки тривожно- депресивного розладу в стані компенсації. Ступінь змін сторони психіки не така, що позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих дій у нього не виявлялось ознак тимчасового розладу психічного здоров`я. На даний час у ОСОБА_5 виявляються ознаки тривожно депресивного розладу у стані компенсації. Ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примінення примусових заходів медичного характеру на даний час не потребує.

Експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримав свій висновок, зазначивши що на період огляду у ОСОБА_11 стан компенсації свідчить про відсутність проявів хвороби, однак не заперечив наявність психічного розладу в обвинуваченого. Інформацію про смерть колишньої дружини вплинула на його психіку короткочасно. Питання придатності обвинуваченого до військової служби не входить до його компетенції, як експерта.

Судом встановлено, та узгоджується із показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , що обвинувачений пройшовши військово лікарську комісію, був визнаний обмежено придатним та йому було вручено бойову повістку, за якою він прибув на відправку, однак відмовився сідати в автобус, що свідчить про ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Сторона захисту просить суд закрити кримінальне провадження та виправдати обвинуваченого, мотивуючи, тим, що обвинувачений має право на відстрочку на підставі ч.3 ст. 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки є чоловіком, який самостійно виховує дитину віком до 18 років, оскільки мати дитини померла, що стверджується свідоцтвом про смерть та про народження дитини. Окрім того, звертає увагу на відсутність складу кримінального правопорушення, в частині суб`єктивної сторони наявності умислу на ухилення від призову на військову службу, звертаючи увагу на те, що обвинувачений прибув на відправку, разом з тим звістка про смерть колишньої дружини стала тою обставиною, що змусила його змінити своє рішення, що узгоджується із постановою Кабміну України від 28 листопада 2010 року №673 Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори, серед яких смерть близького родича (батьків, дружини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка).

Разом з тим, суд критично відносить до позиції захисту, з огляду на наступне.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє по цей час.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ), під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані : 4) жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

Змагальність процесу передбачає свободу сторін у висловленні своїх заперечень, у тому числі щодо допустимості тих чи інших доказів.

Так, у підтвердження своєї позиції стороною захисту подано заяву від 26.11.2024 адресовану Голові комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п.4 ч.1 ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , оскільки ОСОБА_5 має малолітню дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати якого померла, надавши копії підтверджуючих документів.

Із повідомлення № 11884 ід 04.12.2024 Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається,що протоколом від 04.12.2024 № 30 Комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_15 відстрочки у зв`язку із неналежним чином завіреними документами відповідно до п.58 постанови КМУ № 560.

Стороні захисту надавалась можливість реалізувати своє право, шляхом отримання оригіналів документів про народження дитини та свідоцтва про смерть дружини через Посольство України у Республіці Білорусь, однак такі залишились без виконання.

Однак, суд враховує, що згідно відповіді Служби у справах дітей Луцької міської ради від 17.02.2025 (№ 13-42/333/2025) наданої на запит прокурора, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є громадянином Республіки Білорусь, де проживає на даний час та не проживає разом із батьком ОСОБА_15 за адресою його проживання. В ході розмови із працівниками Служби у справах дітей, з`ясовано, що ОСОБА_15 немає документів, які підтверджують, що він є батьком ОСОБА_14 .

За наведених обставин, враховуючи відсутність права на відстрочку та того, що належними доказами не підтверджено, що малолітній син обвинуваченого проживає з ним, більш того встановлено, що дитина проживає закордоном, підстав для закриття провадження за ст. 48 КК України у суду немає.

Окрім того, об`єктивна сторона злочину заст. 336 КК України, яка інкримінована обвинуваченому, виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову на військову службу під час мобілізації.

Безпосереднім об`єктом цього злочину є відносини, що забезпечують обороноздатність України, зокрема комплектування її Збройних сил України , на які відповідно до ч.2 ст. 17 Конституції України покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості.

Суспільна небезпечність ухилення від призову за мобілізацією обумовлена тим, що мобілізація пов`язується з умовами особливого періоду в державі - з загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України.

Стаття 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає загальну мобілізацію як складову частину організації оборони держави, змістом якої, зокрема, є переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу.

Саме це і є підставою криміналізації ухилення від призову за мобілізацією осіб, які підлягають такому призову.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Суд зазначає,що кримінальне правопорушення, передбачене статтею 336 КК України, є кримінальним правопорушенням з формальним складом, тобто, є закінченим з моменту відмови ОСОБА_11 відправлятись у військову частину із зарахуванням в Команду № 48 для проходження військової служби під час мобілізації без поважних причин, з метою ухилення від мобілізації, при цьому мотиви ухилення особи від мобілізації можуть бути різними, спрямованими на досягнення мети - ухилення від призову за мобілізацією. Всі наступні його дії свідчать про його посткримінальну поведінку.

Посилання сторони захисту на постанову Кабміну України від 28 листопада 2010 року №673 Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори, якою встановлено підставу: Смерть близького родича (батьків, дружини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), спростовується показаннями допитаних свідків та Актом фіксації відмови в проходженні військової служби по мобілізації від 29.12.2023 , згідно яких ОСОБА_5 причини відмови не пояснив, жодних документів не надав.

Таким чином, досліджені та оцінені в судовому засіданні докази дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, тобто в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст. 336 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має достатньо міцні соціальні зв`язки, а саме - місце реєстрації та постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований, негативних відомостей відносно особи матеріали провадження не містять.

На досудовому розслідуванні серед обставин, що пом`якшують покарання вказане щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що обвинувачений, хоч і частково визнав свою винуватість, однак не заперечив фактичні обставини вчиненого діяння, розкаявся у вчиненому, навів мотиви порушення ним вимог кримінального закону, через душевні переживання, зумовлені смертю його колишньої дружини, та неможливість забрати малолітнього сина з території іноземної держави.

Положеннями ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті (ч.2 ст.66 КК).

Суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення на досудовому розслідуванні, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин (ознаки тривожно депресивного розладу у стані компенсації підтверджені також висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №240 від 31.07.2024), наявність на утриманні малолітньої дитини, мати якого померла.

При цьому, суд враховує, що хоча малолітній син обвинуваченого проживає у Республіці Білорусь, однак він надалі несе обов`язок утримувати дитину, яка залишилась без материнського піклування.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд підставі ч.1 ст.69 КК України вважає за можливе перейти до більш м`якого виду покарання у виді обмеження волі, не зазначеному в санкції ст.336 КК України, яке слід відбувати реально.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом не встановлено, з огляду на відсутність намірів обвинуваченого приступити до військової служби.

Зважаючи на вид покарання, яке призначається судом, до набрання вироком законної сили, до обвинуваченого слід застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на нього відповідних обов`язків..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До вступу вироку у законну силу застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Згідно ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, тобто міста Луцьк, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби у Волинській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1