31.01.2025
справа № 642/8164/24
провадження № 1-кс/642/38/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань звернувся ОСОБА_3 .

В мотивування своєї скарги заявник зазначив, що 21.12.2024 ним було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Х/о, яка відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку зареєстрована під номером 19680. Після чого в черговій частині ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Х/о заявника повідомили, що заява про вчинення кримінального правопорушення не внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Заява містила в собі відомості про наявність певних осіб, дії та обставини, а також зроблені заявником докази обставин тощо.

Всупереч положенням ст. 214 КПК України, відомості за фактами повідомлення до ЄРДР внесено не було.

Вважає, що така бездіяльність слідчого, дізнавача ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області суперечить вимогам ст. 214 КПК та призвела до того, що по поданій заяві не почато досудове розслідування, чим порушено процесуальні права заявника як потерпілого, у зв`язку з чим останній змушений звернутися із даною скаргою до слідчого судді, відповідно до ст. 303 ч.1 КПК України.

В поданій скарзі заявник просить зобов`язати уповноважену особу ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Х/о внести відомості до ЄРДР за його заявою та надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у відповідності ст. 214 КПК України.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 27.12.224 визначено слідчу суддю ОСОБА_1 для розгляду скарги.

Ухвалою слідчої судді від 27.12.2024 відкрито провадження за скаргою та скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 31.12.2024.

ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив відвід слідчому судді ОСОБА_1 , посилаючись на те, що в нього є сумніви щодо її неупередженості та об`єктивності з розгляду його скарги.

Відповідно до авторозподілу заяву про відвід слідчого судді передано на розгляд судді ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді від 10 січня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 від розгляду справи за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний був вчинити у визначений КПК України строк - відмовлено. Матеріали справи передано для продовження розгляду.

В судові засідання 16.01.2025, 23.01.2025 та 31.01.2025 скаржник не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення смс-повідомлення про виклик до суду на вказаний ним у скарзі номер мобільного телефону, які ОСОБА_3 , відповідно до довідки про доставку отримав. Також заявнику направлялися судові повістки за вказаною ним в скарзі адресою, однак поштова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідно до постанови КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23) -довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18.

Окрім того, повідомлення про виклик розміщувалося на веб-сайті «Судова влада України».

ОСОБА_3 до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду скарги чи її розгляд без його участі не подавав.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/ 97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Більш того, слідчий суддя вважає необхідним зазначити про те, що у своєму рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», Європейський суд з прав людини вказав на те, що розумність тривалості провадження в суді повинна оцінюватись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника (в даному випадку скаржника) та відповідних органів влади, а також важливості для заявника (скаржника) питання, що розглядається.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Слід наголосити, що ОСОБА_3 особисто подав дану скаргу до канцелярії суду, тому йому було відомо про перебування даної скарги на розгляді слідчого судді, водночас судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_3 в судовому засіданні.

Представник відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Начальник сектору дізнання Відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції №3 Головного управління національної поліції в Харківській області ОСОБА_5 подав через канцелярію суду заяву про розгляд скарги без його участі. Проти задоволення скарги заперечував, зазначив, що з поданої 21.12.2024 заяви, яка зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ВП №2 ХРУП №3 ГУНІ в Харківській області за №ЄО 19680 не вбачається фактичних та об?єктивних даних, що в діях будь-яких осіб з приводу викладених обставин, дійсно наявні ознаки складу кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України. Матеріали вказаної заяви були направлені для подальшого їх розгляду згідно Закону України «Про звернення громадян» та «Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930 (чи в порядку, визначеному Розділом IV Кодексу України про адміністративні правопорушення). Згідно вимог Положення про порядок ведення Реєстру, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, до Реєстру вносяться відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Так, викладена інформація в заяві від 21.12.2024, без інших даних, які можуть підтвердити твердження заявника, не є безумовною підставою для висновку про необхідність внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, не може свідчити про те, що існує ймовірність вчинення саме кримінального правопорушення і про те, що описані в заяві факти потребують перевірки саме засобами кримінального процесу шляхом внесення відомостей до ЄРДР. 3 інформації, яка міститься у заявах скаржника, не вбачається наявності обов?язкових ознак (зокрема об?єкта, об?єктивної та суб`єктивної сторін) кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 КК України, або будь-яких інших кримінальних правопорушень, передбачених КК України, що позбавляє можливості встановити вірну кваліфікацію. Також «автоматичне» (формальне) внесення на підставі ухвал слідчого судді негативно впливає на результати роботи правоохоронної системи. Окрім цього, органи прокуратури та досудового розслідування повинні проводити певний ряд процесуальних і слідчих дій (зареєструвати кримінальне провадження, повідомити про початок досудового розслідування, визначити слідчого (групу слідчих), визначити прокурора (групу прокурорів), провести першочергові слідчі дії та інше), і все це до того, як буде нарешті зрозуміло, чи мала подія кримінального правопорушення взагалі місце, лише на підставі огульних заяв. Тому подання подібних заяв до відділів поліції, коли для цього немає реальних (визначених законом) підстав, а лише для застосування кримінально-процесуального примусу для вирішення побутових питань заявника, містить ознаки «процесуального спаму», намагання надати вигляд кримінального правопорушення будь-якій побутовій ситуації, перевантажує правоохоронну систему зайвими діями, оскільки необхідні ресурси та час витрачаються на зайняття марними діями, а також суперечить завданням кримінального провадження, визначеним у ст. 2 КПК України.

Крім того, повідомив, що відділом поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області розглянута заява ОСОБА_3 від 21.12.2024 та надана йому відповідь за №262/119-64/17-2025 від 06.01.2025, відповідно до якої роз`яснено, що матеріали заяви, які зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ВП №2 ХРУП №3 ГУНІ в Харківській області за №ЄО 19680 направлені для подальшого їх розгляду згідно закону України «Про звернення громадян» та «Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 №930.

Прокурор Новобаварської окружної прокуратури в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв чи клопотань на адресу суду не надав, поважні причини неявки суду не повідомив.

Відсутність слідчого, прокурора, відповідно до положень ст.306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Так, статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення статті 306 КПК України та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, з метою дотримання прав, свобод та інтересів учасників провадження та забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності особи, що звернулась із скаргою, та особи, бездіяльність якої оскаржується.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Зі змісту скарги та доданих до неї документів вбачається, що 21.12.2024 ОСОБА_3 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення до ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Х/о, яка відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку зареєстрована під номером 19680.

До матеріалів скарги ОСОБА_3 не долучив копію заяви про скоєння кримінального правопорушення, а лише талон-повідомлення про її прийняття та реєстрацію.

Відповідно до вказаного талону-повідомлення єдиного обліку №19680 про прийняття та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, 21.12.2024 о 20.26 надійшла заява до РУ про те, що 21.12.2024 о 20.25 за адресою: м. Харків, проспект героїв Харкова, буд.195, гр. ОСОБА_3 , який мешкає в АДРЕСА_1 , 21.12.2024 подав заяву щодо неправомірних дій, на думку заявника працівника КМР №17 ХМР гр. ОСОБА_6 куди ОСОБА_3 звернувся для надання рентгенографії на плівці 10.12.2024.

Після чого, в черговій частині ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Х/о заявника повідомили, що заява про вчинення кримінального правопорушення не внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Станом на день подання скарги до суду подана заява про скоєння злочину працівниками поліції охорони не внесена до ЄРДР, досудове розслідування не розпочато, що є порушенням ст. 214 КПК України.

Відповідно до матеріалів справи, відділом поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області розглянута заява ОСОБА_3 від 21.12.2024 та надана йому відповідь за №262/119-64/17-2025 від 06.01.2025, відповідно до якої роз`яснено, що матеріали заяви, які зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ВП №2 ХРУП №3 ГУНІ в Харківській області за №ЄО 19680 направлені для подальшого їх розгляду згідно закону України «Про звернення громадян» та «Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 №930. Викладена інформація в заяві від 21.12.2024, без інших даних, які можуть підтвердити твердження заявника, не є безумовною підставою для висновку про необхідність внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, не може свідчити про те, що існує ймовірність вчинення саме кримінального правопорушення і про те, що описані в заяві факти потребують перевірки саме засобами кримінального процесу шляхом внесення відомостей до ЄРДР. Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Частиною 6 вказаної статті регламентовано, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Отже, після надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення уповноважена особа на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язана прийняти та зареєструвати вказану заяву.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, порядок внесення таких відомостей врегульований ч. 5 ст. 214 КПК України та розділом ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30 червня 2020 року. Зокрема, цими нормативно-правовими актами передбачено, що до ЄРДР підлягає внесенню короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2021 року у справі №556/450/18, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Викладене свідчить про наявність у слідчого обов`язку після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, перевірити достатність відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, і лише за наслідками такої перевірки ним може бути ухвалене рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у повідомленні має бути зазначено конкретні відомі заявнику обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому воно полягало, які особи причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК). Заявник не має обов`язку доводити факт вчинення кримінального правопорушення, однак, наведення доводів, чому він вважає, що кримінальне правопорушення було вчинене, є ознакою обґрунтованості повідомлення та надає можливість їх перевірити.

Оцінюючи, чи відбулося виконання цього обов`язку відповідно до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя має з`ясувати, чи містить зміст повідомлення про кримінальне правопорушення обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно вимог п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України та пункту 1 глави 2 розділу I «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженого наказом Генеральної прокуратури України 06.04.2016 №139, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.05.2016 р. за № 680/28810, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема:

- короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

- попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Якщо у заявах чи повідомленнях таких фактичних даних не зазначено, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року по справі №556/450/18 (провадження №51-4229км20).

Вказане також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 818/15/18, згідно яких при розгляді скарги слідчий суддя вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

В ході аналізу поданої заяви та скарги, слідчим суддею не встановлено відомостей, які могли б об`єктивно свідчити про ймовірність вчинення кримінального правопорушення, а заявниками не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність початку досудового розслідування.

Так, заява скаржника від 21.12.2024 року не містить достатніх конкретних відомостей або інформації про фактично вчинені кримінальні правопорушення, тобто не є в розумінні вимог ст. 214 КПК України повідомленням про вчинення злочину.

Слідчий суддя вважає, що наведені заявником дані не містять будь-яких конкретних відомостей, з яких можливо встановити ознаки кримінального правопорушення та ґрунтуються лише на суб`єктивному сприйнятті скаржниками обставин, викладених у вказаній заяві та власному аналізі і бачені норм законодавства про кримінальну відповідальність.

Лише самих відомостей, викладених у заяві (повідомленні) та не підтверджених конкретними фактами та доказами, на переконання слідчого судді, не достатньо на підтвердження наявності ознак скоєння злочинів, інакше будь-які дії, за такою логікою, можливо піддати сумніву та безпідставній кримінально-процесуальній перевірці.

Тобто, у разі ж подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення без зазначення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, норми ч. 1 ст. 214 КПК України та п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України вступають у протиріччя, оскільки виконуючи вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України про внесення відомостей в ЄРДР слідчий, прокурор у такому разі позбавлені можливості виконати обов`язок, встановлений для них п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України про виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України.

Обов`язковими елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є кримінальним правопорушенням.

Таким чином, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті. які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

При цьому підставами вважати заяву чи повідомлення такими, шо підлягають внесенню до ЄРДР, є наявність у них об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, зокрема фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб вчинення злочину і ОСОБА_7 ).

Отже, з огляду на зазначені положення, розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР та поняття реєстрації заяв, які є різними за своєю суттю.

Ураховуючи, що заявником у заяві не наведено конкретних даних про вчинення кримінальних правопорушень, підстави для внесення відомостей до ЄРДР на цей час відсутні.

Тому, бездіяльність посадових осіб ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області не знайшла свого підтвердження, а скарга щодо невнесення відомостей в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення є необґрунтованою та такою, що спростовується матеріалами справи.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов висновку, що доводи скарги ОСОБА_3 є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для внесення відомостей за цією заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому у задоволенні скарги на підставі п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 31.01.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1