Номер провадження: 11-кп/819/144/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа №766/460/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/460/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000107 від 28.03.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2024, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31.01.2025 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000107 від 28.03.2023, щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2024 задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 31.01.2025 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Зокрема зазначає, що оскаржувана ухвала лише в описовій частині містить виклад обставин, що були наведені в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу в його обґрунтування, і не містить в собі жодних висновків судді.

Крім того, вказує про те, що під час розгляду клопотання, свідки та потерпілі не допитувалися, суддя не досліджував фактичні дані.

Разом з цим, суд також не обґрунтував своїх висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що продовжує існувати хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зазначає, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування, необхідно врахувати позицію ЄСПЛ у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Сукупність зазначених даних, та не доведення прокурором в судовому засіданні будь-яких обставин, які б вказували на наявність реальних або можливих намірів ухиленні від суду або реальних намірів вдатися до таких дій, можна дійти висновку про безпідставність існування такого ризику.

Зокрема, вказує про те, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, є діючим військовослужбовцем ЗСУ, та має намір продовжувати службу, тривалий (майже два роки) перебуває під вартою.

Просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасувати та застосувати до нього менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту, просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Положеннями ч.1 ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Указані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились та не припинили існувати.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Тому доводи апелянта з цього приводу є неприйнятними.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 2 до 10 років.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.177 КПК України є доведеним наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, відомостей, що характеризують особу ОСОБА_8 , відсутність беззаперечних відомостей про міцність його соціальних зв`язків, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд визнав за можливе задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Тому, колегія суддів вважає, що дані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, є неприйнятними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Тому підстав для обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу судом першої інстанції не встановлено. Не знаходить таких підстав і колегія суддів.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_8 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисника про незаконність ухвали не ґрунтуються на матеріалах провадження та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 31.01.2025 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4