МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1230/24
Провадження № 1-кп/945/423/25
Ухвала

Іменем України

19 лютого 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Вознесенськ Миколаївської області, не працюючої, не одруженої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 114-2 КК України, ч. 1 ст. 161 КК України,

встановив:

22 травня 2024 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2025 року обвинуваченого ОСОБА_5 видалено з зали судового засідання, тимчасово, 15 січня 2025 року.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2025 року обвинуваченого ОСОБА_5 видалено з зали судового засідання на весь час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

14 лютого 2025 року, під час судового розгляду, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти продовження тримання під вартою ОСОБА_5 та вважав, що відносно обвинуваченої слід обрати домашній арешт, з застосуванням електронних засобів контролю або застави. Також, захисник вважав неможливим розгляд клопотання за відсутності обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 , яка утримується під вартою, у судове засідання 18 лютого 2025 року та 19 лютого 2025 року не доставлена.

18 лютого 2025 року ОСОБА_5 у судове засідання не доставлена за станом здоров`я. 18 лютого 2025 року судом задоволено клопотання прокурора про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. ОСОБА_5 у категоричній формі відмовилася від участі у судовому засіданні. 18 лютого 2025 року ОСОБА_5 також звернулася до суду з заявою про недоцільність її участі у судовому засіданні, з огляду на видалення обвинуваченого ОСОБА_5 з зали судового засідання на весь час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 161 КК України. Також, ОСОБА_5 вказує на те, що вона відмовляється від участі у цьому судовому засіданні у будь-якому виді, у тому числі, і у режимі відеоконференції.

19 лютого 2025 року ОСОБА_5 також правом участі у судовому засіданні з розгляду клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою не скористалася.

З огляду на ухвалу суду про видалення ОСОБА_5 з зали судового засідання на весь час судового розгляду кримінального провадження, а також добровільною відмовою ОСОБА_5 від права участі у судових засіданнях з розгляду клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, а також того, що судом вичерпані заходи, для організації доставки ОСОБА_5 у судове засідання чи забезпечення її участі у судовому засіданні з розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою будь-яким іншим чином, суд, за цих конкретних обставин, вважає за можливе проводити розгляд клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 , без участі обвинуваченого ОСОБА_5 .

Заслухавши сторін кримінального провадження та вирішуючи питання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, судом встановлено таке.

ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_5 також продовжувався строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, у тому числі: згідно з п. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від суду; згідно з п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частинами 1-2 статті 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , яка має молодий вік, задовільний стан здоров`я, не має родини та утриманців.

ОСОБА_5 офіційно ніде не працевлаштована, не має постійного заробітку, а отже і стримуючих факторів від вчинення нового злочину. Крім цього, ОСОБА_5 у засіданнях не виказує намірів до працевлаштування та, зі слів самої ОСОБА_5 , не дивлячись на повнолітній вік обвинуваченого, остання перебуває на утриманні своїх родичів, при цьому вже довгий час.

При цьому, на підставі п. 5, 7 ч. 1 ст. 178 КПК України суд зобов`язаний врахувати наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання та майновий стан підозрюваного, обвинуваченого.

Суд враховує відсутність роботи та майновий стан, з метою дослідження даних щодо особи обвинуваченого, зокрема про наявність чи відсутність фінансові спроможності обвинуваченого забезпечити своє правослухняне проживання та утримання, а також у разі достатньої фінансової спроможності, то і переховування від суду.

ОСОБА_5 раніше не судима, однак наразі обвинувачується у вчиненні двох злочинів, які мають різний об`єкт посягання та різний рівень суспільної небезпеки.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що стан здоров`я ОСОБА_5 , як фізичний так і психічний, унеможливлює її утримання під вартою, а також має тривалий характер, до суду не подано.

Сторона захисту правом збирання та подання до суду документів та інших доказів, в порядку, визначеному ст. 22 КПК України, не скористалась.

З огляду на викладене, суд вважає, що є підстави вважати, що у обвинуваченого наявні ризики: переховуватися від суду, оскільки з неодноразових пояснень ОСОБА_5 у судовому засіданні слідує, що вона, немає планів залишатися на території України, навіть у зв`язку з відсутністю у неї паспорта, а отже і вести спосіб життя, відповідно до українського законодавства, а навпаки сиділа вдома та чекала, коли зміниться ситуація, про що ОСОБА_5 вказує особисто і добровільно у судовому засіданні. Доказів на підтвердження міцних сімейних чи соціальних зв`язків ОСОБА_5 суду не представлено, а на відустність таких зв`язків ОСОБА_5 також неодноразово вказує в своїх поясненнях, оскільки в них йдеться про її відмову від спілкування з родичами.

Сукупність вказаних вище обставин, а також відсутність роботи, а отже і легальних джерел до існування, правосвідомих планів на майбутнє, а також те, що воєнний стан на території України продовжено, російська агресія не припинена та військовослужбовці Збройних Сил України продовжують здійснювати захист та оборону території України, у той час, як ОСОБА_5 обвинувачується у тому числі, і у поширенні інформації про розташування Збройних Сил України, тобто у вчиненні злочинів, як нетяжкого так і тяжкого, які посягають, як на національну безпеку так і на права і свободи людини та громадянина, і покарання за тяжчий з цих злочинів, у разі визнання ОСОБА_5 винуватою, може бути призначено від п`яти до восьми років позбавлення волі, суд вважає, що у ОСОБА_5 є також ризики вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Також, суд враховує і те, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. При цьому, частину шосту статті 176 визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р (II) /2024 від 19.06.2024.

Пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України визначено, що запобіжним заходом є, серед інших, тримання під вартою.

Зазначені вище ризики є суттєвими, не зменшилися і продовжують існувати, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою, у тому числі і домашнього арешту, з огляду на імперативні положення, передбачені ч. 6 ст. 176 КПК України.

У зв`язку з викладеними вище обставинами суд відхиляє доводи захисника про можливість застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з застосуванням електронних засобів контролю або застави.

Таким чином суд вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, відносно останньої слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У той же час, судом враховане таке.

Частиною 4 статті 132 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскільки, з ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2024 року про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідує, що кінцевий строк дії цієї ухвали 20 лютого 2025 року і відомості щодо скасування запобіжного заходу ОСОБА_5 у матеріалах кримінального провадження відсутні, отже вказана ухвала не припинила своєї дії, і строк тримання ОСОБА_5 під вартою ще не сплив.

З огляду на викладене, ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який закінчується 20 лютого 2025 року, на шістдесят днів - до 20 квітня 2025 року (включно).

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 205, 331, 350, 369, ч. 1 ст. 370 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора Миколаївської обласної прокуратури задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії даної ухвали закінчується 20 квітня 2025 року (включно).

На ухвалу щодо продовження строку дії запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення ухвали. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1

19.02.2025