Справа №638/6100/25
Провадження № 1-кс/638/1140/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000399 від 03 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000399 від 03 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що у провадженні СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР за №0000399 від 03 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.02.2025 року невідома особа здійснила крадіжку мобільного телефону " Motorola XT2345-3 moto e13" темного кольору, у комплекті із чохлом та наклеєним захисним склом із будинку за адресою: АДРЕСА_1 , чим нанесла матеріальну шкоду заявниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час досудового розслідування було допитано потерпілу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі слів якої стало відомо, що 11 лютого 2025 року, перебувавши за місцем реєстрації, ближче до обіду вона зі своїм сином ОСОБА_5 , зібралися до її рідної сестри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у гості, яка проживає за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Бугаївка. Потерпіла повідомила, що її сестра проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 . Приїхавши ближче до вечора до сестри ОСОБА_9 , у неї за столом вже перебували її дочка ОСОБА_7 , родич сестри ОСОБА_10 , якого потерпіла знає змалку та друг ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_12 , якого потерпіла також знає змалку. Після того, як всі сіли за стіл близько 07 години вечора, вони почали спілкуватися, вечеряти та вживати алкогольні напої. У той вечір ОСОБА_4 була зі своїм власним телефоном типу смартфоном, марки «Motorola XT2345-3 moto e13» чорного кольору, який був у чохлі темного кольору та наклеєним захисним склом. У той вечір, потерпіла частенько показувала фотографії із внучкою, відео та інше усім присутнім за столом, тобто її телефон був «на віду». У якийсь момент, ОСОБА_4 захотіла зателефонувати комусь та сестра сказала їй, щоб потерпіла поклала телефон, адже хотіла більше уваги від неї. Після того, як всі повечеряли та добряче так випили, потерпіла разом із сином ОСОБА_5 полягали спати, а її телефон залишила на холодильнику у гостинній, де всі сиділи і вечеряли. Прокинувшись рано вранці наступного дня, ОСОБА_4 виявила відсутність вказаного телефону. Вказаний телефон був марки «Motorola» моделі «XT2345-3 moto e13» чорного кольору, із оперативною пам`яттю на 8 гб та вбудованою на 128 гб, із чохлом темного кольору (ближче до темно-фіолетового) та сім картою із її номером телефону «Київстар» НОМЕР_1 , яка для неї не становить майнової цінності. Вказаний телефон, разом із чохлом темного кольору у вигляді «книжечки», без марки, звичайний, сім картою та наклеєним захисним склом потерпіла купувала у червні 2024 року, у одному із магазинів електроніки міста Балаклія Харківської області, за що у загальній сумі віддала приблизно 6500 гривень. Чеків стосовно вказаної покупки вона не зберегла. Проте, у ОСОБА_4 залишилася первинна коробка до телефону, яку в подальшому надала для огляду. Телефоном, до моменту крадіжки потерпіла користувалася майже пів року, та зберегла його первинний стан. Тобто скло було не пошкоджене, чохол слугував защитою для телефону, тому не мав подряпин. Після того, як потерпіла виявила відсутність вказаного телефону - спочатку вирішила сама його розшукати та думала, що він десь загубився у будинку. Проте після того, як її сестра після тривалих прибирань та пошуків у будинку, повідомила потерпілу, що телефон не знайшла остання вирішила звернутися до органів Національної поліції за допомогою.

Під час подальшого проведення досудового розслідування та проведення оперативно розшукових заходів, було встановлено особу гр. ОСОБА_13 та допитано останнього у якості свідка, зі слів якого стадо відомо, що 12 лютого 2025 року, коли він перебував на робочому місці у селі Бугаївка, до нього підійшов ОСОБА_10 , з яким вони давно товаришують, дістав з кишені куртки мобільний телефон марки «Моторола» темного кольору у чохлі у вигляді книжечки темного (ближче до темно-фіолетового кольору) та повідомив свідку, що 11.02.2025 року, коли ОСОБА_14 перебував у будинку своєї тітки ОСОБА_9 по вулиці Центральній у селі Бугаївка, скоїв крадіжку вказаного телефону, який належить сестрі тітки ОСОБА_15 . В подальшому ОСОБА_10 , звернувся до свідка із проханням забрати викрадений ним телефон та десь сховати, адже думав, що його скоро викриють в скоєнні крадіжки. Свідок погодився на вказане прохання та сховав телефон у скаті на сільському футбольному стадіоні. Через декілька днів, коли ОСОБА_14 дізнався, що його тітка ОСОБА_9 почала пошуки викраденого телефону та повідомила про це багатьох сусідів, ОСОБА_16 зателефонував свідкові та попрохав останнього знищити речовий доказ мобільний телефон. На це свідок погодився, в подальшому дістав раніше захований ним телефон на стадіоні та прийшовши за місцем свого мешкання, у твердопаливній печі спалив його. Після чого, сміття із котла викинув на смітник. Проте, щоб в подальшому доказати ОСОБА_17 , що він дійсно спалив телефон, у смітті свідок знайшов металеву частину корпусу з-під телефону та віддав його ОСОБА_10 .

Так, 03 квітня 2025 року в період часу з 16 години 40 хвилин по 17 годину 00 хвилин, на відкритій ділянці вулиці, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на добровільній основі було видано працівникам поліції:

-металевий фрагмент корпусу телефону зі слідами кіптяви та деформації, яку в подальшому вилучено до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Разом з тим, слідчим СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_18 , було здійснено огляд вищевказаного фрагмент корпусу телефону зі слідами кіптяви та деформації, в результаті якого було визначено його розміри: ширина 7,4 см (74 мм), висота 16,4 см (164мм) та діагональ 6,5 дюймів. Тобто, встановлені під час огляду предмету, розміри металевого фрагменту корпусу телефону, вказують на те, що цей предмет (запчастина/фрагмент) походить, ймовірно, від телефону Motorola E13 (XT2345-3), який було викрадено у потерпілої ОСОБА_4 , адже має притаманні для цього телефону розміри. Після проведення огляду вказаний предмет було поміщено до сейф пакету №PSP1250542.

Постановою слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_18 від 03.04.2025 року, вищезазначене вилучене майно було визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Вказаний предмет має доказове значення за даним кримінальним провадженням та може сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Прокурор у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд клопотання за його відсутності.

Ознайомившись з матеріалами клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

За ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Крім того, незастосування арешту майна може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна, яке є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, що може перешкодити встановленню істини по справі, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 131,132,170,173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000399 від 03 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України- задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно 03 квітня 2025 року у ході огляду місця події, за фактом добровільної видачі ОСОБА_10 , а саме:

- металевий фрагмент корпусу телефону зі слідами кіптяви та деформації, із розмірами: шириною 7,4 см (74мм), висотою 16,4 см (164 мм) та діагоналлю 6,5 дюймів, який після додаткового огляду поміщено до сейф пакету №PSP1250542.

Місце зберігання речових доказів визначити відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1