УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 607/3924/23

провадження № 51-1088ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 13 січня 2025 року щодо останнього,

встановив:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Струніно Володимирської області РРФСР, СРСР, громадянина Російської Федерації, місце проживання не відоме, робоча адреса: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна, яке є його власністю.

Суд також вирішив питання щодо запобіжного заходу та обрахування початку строку відбування покарання.

За вироком суду, 15 лютого 2022 року депутат Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації ОСОБА_5 , будучи представником влади Російської Федерації (далі - РФ), уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів РФ, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС РФ, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений статями 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимоги ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХIХ), ст. 1-3, 68 Конституції України, за адресою: РФ, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де підтримав постанову із зверненням до Президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав. Також 22 лютого 2022 року за тією ж адресою ОСОБА_5 прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецької народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою.

У такий спосіб ОСОБА_5 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Зазначені рішення Державної Думи Федеральних Зборів РФ були частиною злочинного плану, так як сам факт їх існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами РФ та світовою спільнотою.

Дії РФ призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13 січня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 просить скасувати оскаржені судові рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) за відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу інкримінованого за ч. 3 ст. 110 КК кримінального правопорушення.

Вважає, що оскаржені судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК, ґрунтуються на припущеннях і доказах, зібраних усупереч вимогам КПК.

Зазначає, що в порушення вимог ст. 384 КПК ОСОБА_5 не роз`яснено про можливість та особливості розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних.

Вказує, що засуджений не є суб`єктом інкримінованого йому злочину, оскільки не має повноважень змінювати територіальну цілісність України, не є представником влади України. Вважає не доведеним вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

На думку захисника, не доведено також причинно-наслідкового зв`язку між діями засудженого та загибеллю людей, а також настанням інших тяжких наслідків, передбачених ч. 3 ст. 110 КК. Голосуючи, ОСОБА_5 висловив свою політичну позицію, за яку не може нести кримінальну відповідальність.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії оскаржених судових рішень, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку.

За змістом ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами. Водночас суд касаційної інстанції зобов`язаний перевірити в межах доводів, викладених у касаційній скарзі, чи були додержані судами попередніх інстанцій процесуальні норми, які регулюють розгляд судами обвинувачення, у тому числі положення, що стосуються оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для висновків суду.

Водночас Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги, які стосуються неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК).

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 06 грудня 1998 року у справі «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, на підставі яких він вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення (пункти 1 - 3 ч. 1 ст. 368 КПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

За змістом ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (не підтвердження) доказами обставин, які за ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує твердження слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки діяння.

Як убачається з вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК, зроблено з дотриманням приписів ст. 23 КПК. Судом з`ясовано всі обставини, що належать до предмета доказування, які підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу та з дотриманням інших вимог кримінального процесуального законодавства. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК і є обґрунтованим.

Так, винуватість засудженого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення була встановлена на підставі оцінки належних, допустимих та достовірних доказів, а також документів, долучених до справи, безпосередньо досліджених судом, серед яких:

- копія протоколу огляду від 10 березня 2022 року з окремим додатком - поіменним списком усіх депутатів, що брали участь в засіданні 22 лютого 2022 року, об`єктом огляду якого є сторінки у мережі Інтернет за посиланням «http://vote.duma.gov.ru/vote/117112», на якій розміщена інформація, яка викладена російською мовою «Система анализа результатов голосований на заседаниях Государственной Думы». У протоколі огляду міститься інформація щодо переліку депутатів Державної Думи РФ, які голосували за звернення до президента РФ з проханням про визнання незалежності так званих ДНР та ЛНР. Зазначеним оглядом встановлено, що 15 лютого 2022 року ОСОБА_5 проголосував «За» звернення до президента РФ з проханням про визнання незалежності так званих ДНР та ЛНР. Додатком до протоколу огляду також є DVD-R диск, на якому міститься папка із збереженою Інтернет сторінкою зазначених публікацій. У ході огляду публікації підтверджено відомості, які відображені у протоколі огляду від 10 березня 2022 року;

- копія протоколу огляду від 10 березня 2022 року з долученим до нього DVD-R диском, на якому містяться знімки екрану комп`ютера, а також окремим додатком - поіменним списком усіх депутатів, що брали участь в засіданні 22 лютого 2022 року, об`єктом огляду якого є сторінки у мережі Інтернет за посиланням «http://vote.duma.gov.ru/vote/117233», на яких розміщена інформація, яка викладена російською мовою «Система анализа результатов голосований на заседаниях Государственной Думы. Справка о результатах голосования по вопросу: О проекте федерального закона № 75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной Республикой». У протоколі огляду міститься інформація щодо голосування депутатів Державної Думи РФ за визнання незалежності так званих ДНР та ЛНР, зокрема за законопроект № 75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российськой Федерацией и Донецкой Народной Республикой». Зазначеним оглядом встановлено, що 22 лютого 2022 року ОСОБА_6 проголосував «За» визнання незалежності так званих ДНР і ЛНР, що також підтверджується окремим додатком - поіменним списком усіх депутатів, що брали участь в засіданні 22 лютого 2022 року. Додатком до протоколу огляду є досліджений в судовому засіданні DVD-R диск, на якому міститься папка під назвою «Результати голосування депутатів Державної Думи РФ від 22.02.2022 року ДНР» із збереженими зображеннями результатів голосування. У ході огляду публікацій підтверджено відомості, які відображені у протоколі огляду від 10 березня 2022 року;

- копія протоколу огляду від 10 березня 2022 року з долученим до нього DVD-R диском зі знімками екрану комп`ютера, а також окремим додатком - поіменним списком усіх депутатів, що брали участь в засіданні 22 лютого 2022 року, об`єктом огляду якого є сторінки у мережі Інтернет за посиланням «http://vote.duma.gov.ru/vote/117237», на яких розміщена інформація, яка викладена російською мовою «Система анализа результатов голосований на заседаниях Государственной Думы. Справка о результатах голосования по вопросу: О проекте федерального закона № 75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Росийской Федерацией» и Луганской Народной Республикой». У протоколі огляду міститься інформація щодо голосування депутатів Державної Думи РФ за визнання незалежності так званих ДНР та ЛНР, зокрема за законопроект №75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российськой Федерацией и Луганской Народной Республикой». Зазначеним оглядом встановлено, що 22 лютого 2022 року ОСОБА_5 проголосував «За» визнання незалежності так званих ДНР і ЛНР, що також підтверджується окремим додатком - поіменним списком усіх депутатів, що брали участь в засіданні 22 лютого 2022 року. Додатком до протоколу огляду є досліджений в судовому засіданні DVD-R диск, на якому міститься папка під назвою «Результати голосування депутатів Державної Думи РФ від 22.02.2022 року ЛНР» із збереженими зображеннями результатів голосування. У ході огляду публікацій підтверджено відомості, які відображені у протоколі огляду від 10 березня 2022 року;

- копія протоколу огляду від 31 березня 2022 року з долученими до нього DVD-R дисками з відеозаписами та знімками екрану комп`ютера, об`єктом огляду якого є інформація у всесвітній мережі Інтернет, а саме: 1. голосування «Про звернення депутатами Державної Думи РФ до Президента РФ про визнання незалежних так званих ДНР і ЛHP», 15.02.2022; 2. голосування щодо проекту федерального закону № 75577-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між РФ і ЛHP» і проекту федерального закону № 75578-8 «Про ратифікацію Договору, про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між РФ і ДНР», що міститься за посиланням «http://duma.gov.ru/ /». В ході огляду розміщеної інформації на сайті «Государственная Дума», натиснувши на заголовок «Фото и Видео», а в подальшому - «Пленарные заседания», виявлено відеозаписи пленарних засідань, які публікуються на даному сайті. В ході огляду відеозапису під назвою «Пленарное заседание 15.02.2022 (12:00-16:55)», встановлено, що на відеозаписі зафіксовано що з 08 хвилини 55 секунд по 1 годину 23 хвилини 32 секунди відеозапису, депутати Державної Думи Федеральних зборів РФ обговорювали проекти постанов Державної Думи, що винесені на альтернативне голосування під номерами 2.1 (Проект голосування Державної Думи № 58243-8 «Про звернення до президента РФ щодо визнання незалежності так званих ДНР та ЛHP») та 2.2 (Проект голосування Державної Думи №70489-8 «Про звернення до президента РФ щодо визнання незалежності так званих ДНР та ЛНР»). У даному відеозаписі, починаючи з 1 години 23 хвилини, Головою Державної Думи Російської Федерації ОСОБА_7 винесено на голосування зазначені проекти. В голосуванні за проект постанови під номером 2.1., яке було висунуте на голосування від фракції Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації - КПРФ, а саме: проект постанови Державної Думи № 58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания Российской Федерации "К Президенту Российской Федерации ОСОБА_8 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской Народной Республики", взяло участь 368 депутатів Державної Думи РФ. З них 351 проголосували - за, 16 - проти і 1 - утримався, 82 - не брали участі/не голосували. В голосуванні за проект постанови під номером 2.2., яке було висунуте на голосування фракцією Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації - «Единая Россия», а саме: проект постанови Державної Думи № 70489-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания Российской Федерации "К Президенту Российскрй Федерации ОСОБА_8 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской Народной Республики", взяло участь 310 депутатів Державної Думи РФ та всі 310 депутатів проголосували - за. З метою перевірки прийняття проекту постанови № 58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания Российской Федерации «К Президенту Российской Федерации ОСОБА_8 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской Народной Республики", винесене на голосування від фракції КПРФ, було здійснено перехід за посиланням «https://sozd.duma.gov.ru/bill/58243-8», яке направляє на сайт «Система обеспечения законодательной деятельности» та виявлено, що зазначений проект було прийнято 15 лютого 2022 року. З метою перегляду інформації за пунктом 2 здійснено перегляд відеозапису з назвою «Пленарное заседание 22.02.2022 (12:00-17:00)». Натиснувши на дане пленарне засідання, тривалістю 5 годин 02 хвилини 04 секунди, виявлено, що з 05 хвилини 30 секунд по 1 годину 32 хвилини 42 секунди даного відеозапису, депутати Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації обговорювали, а в подальшому голосували за питання під номером 2, а саме: проект федерального закону №75578-8 «Про ратифікацію дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між РФ і ДНР» тa питання під номером 3 а саме: проект федерального закону № 75577-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між РФ і ЛHP». У засіданні та голосуванні за проект постанови під номером 2, а саме: проект федерального закону №75577-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між РФ і ДНР», взяло участь 400 депутатів Державної Думи РФ, з них 400 депутатів проголосували - за, 0 - проти і 0 - утримались, 50 - не брали участі/не голосували. У засіданні та голосуванні за проект постанови під номером 3, а саме: проект федерального закону № 75577-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між РФ і ЛHP», взяло участь 400 депутатів Державної Думи РФ, з них 399 депутатів проголосували - за, 0 - проти і 0 - утримались, 51 - не брали участі/не голосували. В подальшому Голова Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації ОСОБА_9 сказав наступне «Уважаемые коллеги, мы с вами рассмотрели 2-й и 3-й вопросы нашей повестки. Законопроекты направляются в Совет Федерации для рассмотрения нашими коллегами - сенаторами, ну а дальше судьбу законов о ратификации определит президент. Всех, коллеги, поздравляем!». Додатками до протоколу огляду є досліджені в судовому засіданні DVD-R диски із копією відеозаписів голосування депутатів Державної Думи РФ «Про звернення Державної Думи Федеральних зборів РФ до Президента РФ «Про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки» від 15 лютого 2022 та копією відеозапису голосування депутатів Державної Думи РФ щодо проекту федерального закону № 75577-8 «Про ратифікацію договору про дружбу, співпрацю та взаємну допомогу між Російською Федерацією та Луганською народною республікою» і проекту федерального закону № 75578-8 «Про ратифікацію договору про дружбу, співпрацю та взаємну допомогу між Російською Федерацією та Донецькою народною республікою»;

- копія протоколу огляду від 27 березня 2022 року з долученими до нього знімками екрану комп`ютера, об`єктом огляду якого є інформація у всесвітній мережі Інтернет щодо вторгнення Російської Федерації в Україну за посиланням «https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A0%D0%BE%D1%81%D1%96%D0%B9%D1%81%D1%8C%D0%BA%0%B5_%D0%B2%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B3%D0%BD%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8F_%D0%B2_%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%83_(2022)». За вказаним посиланням міститься інформація про Російське вторгнення в Україну 2022 року. Інформація розділена на розділи: «Підготовка до вторгнення», «Передбачення війни», «Хід війни», «Лютий», «Березень», «Офіційна влада», «Релігійні організації», «Реакція в Росії», «Прибічники війни», «Противники війни», «Реакція та участь Білорусі», «Міжнародна реакція на російське вторгнення в Україну 2022 року», «Протести проти війни», «Інші реакції», «Втрати сторін», «Оцінки та прогнози», «Наслідки», «Переговори». Під час огляду публікації підтверджено факт розміщення в мережі Інтернет фотографій та тексту про наслідки російського вторгнення, вчинення військових злочинів та геноциду з боку РФ, бомбардування військами РФ житлових кварталів та критичної інфраструктури, наслідки російського вторгнення до міста Маріуполь, м. Сєвєродонецьк Луганської області та інших, ракетних ударів збройними силами РФ по території України;

- копія протоколу огляду від 31 березня 2022 року з долученими до нього знімками екрану робочого комп`ютера, об`єктом огляду якого є інформація у всесвітній мережі Інтернет за посиланням «https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/129-19#Text», на якому розміщена постанова Верховної ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором», від 27 січня 2015 року № 129-VIII. Вказаною постановою Верховна Рада України постановила: «1. Затвердити Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи. Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. 2. Доручити Голові Верховної Ради України невідкладно направити текст Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу. 3. Ця Постанова набирає чинності з дня її прийняття. Голова Верховної Ради України ОСОБА_10 м. Київ 27 січня 2015 року № 129-VIII.»;

- копія протоколу огляду від 06 квітня 2022 року з долученими до нього знімками екрану робочого комп`ютера, об`єктом огляду якого є інформація у всесвітній мережі Інтернет за посиланням «https://minre.gov.ua/». В ході огляду розміщеної інформації на сайті «Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України» виявлено публікацію, яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22:59 з назвою « ОСОБА_11 : «ІНФОРМАЦІЯ_8». Натиснувши на дану публікацію виявлено наступне: «За 40 днів повномасштабного вторгнення росія нанесла Україні безпрецедентних втрат та збитків. Найболючіші та непоправні - людські життя. Їх ми ніколи не пробачимо, запевнила Віцепрем`єр-міністр - міністр з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України ОСОБА_11 . За кожне життя прийде розплата. Разом з тим, існують і великі економічні втрати. Це сотні й тисячі знищених будинків, сотні мостів, шкіл, дитячих садочків та лікарень, аеропорти, підприємства, десятки тисяч зруйнованих доріг. «Прямі втрати фізичної інфраструктури - за підрахунками експертів Київської школи економіки, здійсненими в співпраці із Мінреінтеграції та урядовою командою в рамках проекту «Росія заплатить» - станом на 01.04.2022 склали щонайменше 68 мільярдів доларів США». В ході огляду розміщеної інформації на сайті під назвою: «росія заплатить» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », виявлено, що засновники даного сайту збирають дані про матеріальну шкоду, завдану громадянам та державі внаслідок російської агресії. Ці дані потрібні українському уряду для оцінки збитків, яких зазнала держава та громадяни України внаслідок російської агресії та формування позовів до Росії у міжнародних судах про відшкодування цих збитків;

- копія протоколу огляду від 19 квітня 2022 року з долученими до нього знімками екранів та додатком на російській мові під назвою «Постановление Государственной Думы Федерального Собрания Росийской Федерации «К Президенту Российской Федерации ОСОБА_8 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской Народной Республики» на 3 арк., відповідно до якого об`єктом огляду є інформація розміщена на сторінці у мережі інтернет на сайті Даржавної Думи РФ за посиланням «http://api.duma.gov.ni/api/transcriptResolution/58243?8#2022_02_15_13_20_41», на якій розміщена інформація щодо обговорення депутатами Державної Думи РФ вищевказаного проекту. В ході огляду встановлено, що за вищевказаним посиланням міститься, зокрема наступний текст: «Идёт голосование. Покажите, пожалуйста, результаты по пункту 2.1, по вопросу, который мы проголосовали первым. Откройте, пожалуйста. РЕЗУЛЬТАТЫ ГОЛОСОВАНИЯ (13 час. 20 мин. 41 сек.) Проголосовало за 351 чел. 78,0 % Проголосовало против 16 чел. 3,6 % Воздержалось 1 чел.0,2 % Голосовало 368 чел. Не голосовало 82 чел. 18,2 Спасибо. За - 351, против - 16, воздержался один. Пожалуйста, откройте результаты голосования по пункту 2.2, РЕЗУЛЬТАТЫ ГОЛОСОВАНИЯ (13 час. 21 мин. 28 сек.) Проголосовало за 310 чел. 68,9 % постановление № 58243-8 "Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания Российской Федерации "К Президенту Российской Федерации ОСОБА_8 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской Народной Республики". Постановление будет подписано незамедлительно и направлено главе государства. (Аплодисменты.)». Додатком до протоколу є текст постанови від 15.02.2022 року № 743-8 ГД на російській мові, відповідно до якого депутати Державної Думи звертаються до ОСОБА_8 з проханням про визнання Російською Федерацією Донецької Народної Республіки та Луганської Народної Республіки в якості самостійних, суверенних та незалежних держав;

- копія протоколу огляду від 30 квітня 2022 року з долученими до нього знімками екранів комп`ютера та додатками на російській мові з назвою «Договор о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной Республикой от 21 февраля 2022 года (ратифицирован Федеральным законом от 22 февраля 2022 года № 15-ФЗ, вступил в силу 25 февраля 2022 года», на 11 арк. та документ з назвою «Договор о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Луганской Народной Республикой от 21 февраля 2022 года (ратифицирован Федеральным законом от 22 февраля 2022 года № 16-ФЗ, вступил в силу 25 февраля 2022 года», на 11 арк. Об`єктом огляду є інформація, розміщена на сторінці у мережі Інтернет на сайті Даржавної Думи РФ за посиланням «http://api.duma.gov.ru/api/transcript/75578-8#2022_ 02_22_13_21_31». В ході огляду виявлено фрагмент стенограми, а саме: «Стенограммы обсуждения законопроекта № 75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной Республикой», на якій зафіксовано процес обговорення та голосування Депутатами Державної Думи РФ вищевказаного законопроекта. Вказаними публікаціями підтверджується факт незаконних дій представників влади Російської Федерації, що, діючи за попередньою змовою групою осіб між собою та іншими особами, домовилися про вчинення комплексу умисних дій з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, спрямованих на незаконне визнання так званих ДНР та ЛНР як начебто суверенних і незалежних держав;

- протокол огляду від 20 березня 2022 року з долученими до нього знімками екранів інтернет-сторінки Державної Думи РФ та сайту «Вікіпедія», відповідно до якого оглянуто сайт Державної думи РФ, що розташований в мережі Інтернет, за посиланням http://duma.gov.ru / /. У розділі «Списки Депутатов, Состав восьмого созыва - 2021», відображено інформацію з фотозображенням відносно депутата Державної Думи восьмого скликання Федеральних Зборів РФ ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата вступу в повноваження 19 вересня 2021 року. Відомості про обрання 12 жовтня 2021 року. Фракція «Єдина Росія». Крім того, в ході огляду інформації, що міститься на сайті «Вікіпедія», встановлено публікацію з анкетними даними, біографічними відомостями та фотозображенням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - російський державний і політичний діяч, депутат Державної Думи VII скликання, член фракції «Єдина Росія»;

- протокол огляду від 13 квітня 2022 року з долученими до нього знімками екранів інтернет-сторінок сайтів соціальних мереж «Вконтакте», «Facebook», «Одноклассники», «instagram». В ході огляду інформації що міститься у соціальній мережі «ВКонтакте» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », встановлено, що власник профілю « ОСОБА_12 » в якості головного зображення профілю, розмістив особисту фотографію та зазначив наступні персональні дані: в шапці профілю - «политик, депутат Государственной Думы РФ», дата рождения - ІНФОРМАЦІЯ_5 , сімейний стан - одружений, посилання на персональний сайт - ІНФОРМАЦІЯ_6 Під час огляду сторінки виявлено наступні публікації: 1 від 13 квітня 2022 року «На одной из встреч вчера меня спросили-почему политический лидеры Европы делают вид, что нацистов в Украине нет? Не видят героизации таких убийц, как Бандера? Почему игнорируют фашистские фекельные шествия, свастики, запрете говорить на родном языке? Может бать, ответ заключается в семейном воспитании этих самих «лидеров»? По крайній мере, эти фото заставляют задуматся, действительно ли в Европе нацизм был уничтожен до конца, или в некоторых династиях он просто ждал свого часа #сила V правде #ZaРоссию #замирбезфашизма». 2 Від 15 березня 2022 року «Сегодня в Донецке - траур. Несколько десятков погиблих от удара ракетой «Точка-У», еще дестки тяжелораненых людей. Мирных людей. Ведь ракету укронацисты направили в центр города, где нет военных обьектов, ни военнослужащих…». В ході огляду сторінки « ОСОБА_12 » за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 соціальної мережі «Facebook» виявлено публікацію від 24 лютого 2022 року « Сегодня мы все не отрываясь смотрим новости. Многие следят за репортажами с двойным волнением. В Череповце достаточно людей, у которых есть родные в Украине….. Как не печально говорить, но других исходов етой очень догой истории быть не могло…. Более того, все ето время «власть майдана» строила планы военного реванша. Не только с Донбассом. Но и с Кримом, с Севастополем. Со всем руським миром. Согласен ІНФОРМАЦІЯ_9». Додатком до протоколу є досліджений в судовому засіданні оптичний диск № 518 від 14 квітня 2022 року, на якому містяться 12 зображень екрану комп`ютера з зображенням профілю ОСОБА_5 в соціальних мережах «Вконтакте», «Одноклассники», «Facebook» та Instagram;

- протокол огляду від 19 липня 2022 року з долученими до нього знімками екранів сайту соціальної мережі «ВКонтакте» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а також фотозображенням ОСОБА_5 . В ході огляду сторінки « ОСОБА_12 » зафіксовано підготовлену публікацію з наступним текстом: Весенняя сессия ГосДумы завершена, работа продолжается. Сегодня провели итоговое пленарное заседание. Результат с января по июль - 361 принятых законов. Из них более трети носит социальный характер. Эти месяцы были уникальны. Признание ДНР и ЛНР, начало спецоперации по освобождению Донбасса, беспрецедентное санкционное давление на Россию. На все внешние вызовы отвечали слаженно и оперативно. Принятые решения защитили наших граждан и поддержали экономику. Не без сложностей, но нет ни «доллара по 200», ни «разорванной в клочья российской экономики», на что явно рассчитывали «западные коллеги». Многие законы рождались в регионах, в том числе на Волгодской земле. В результате многочисленных встреч депутатов с коллективами организаций и предприятий, ветеранами, общественниками и просто неравнодушными гражданами. Эту работу продолжу в июле и августе. Уже свёрстан график приёмов, встреч и поездок по районам Вологодчины. Продолжим работу и в формате комитетов. В ключевой повестке - технологическая независимость, создание новых производств и расширение существующих. Так что отпуск, как и договорились с коллегами, де-факто отменяется. Уже к концу августа предстоит подготовить новый пакет решений. Но если потребуется, на пленарку соберёмся и раньше. ІНФОРМАЦІЯ_10». Додатком до протоколу є досліджений в судовому засіданні оптичний диск, на якому містяться 5 зображень екрану комп`ютера із зображенням профілю ОСОБА_5 в соціальній мережі «Вконтакте»;

та інші.

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК, тобто у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Не погодившись із вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги, яку ухвалою апеляційного суду залишено без змін.

За приписами статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

З наданої Суду копії ухвали апеляційного суду вбачається, що під час перегляду вироку суду першої інстанції апеляційний суд дотримався вказаних вимог закону, діючи в межах, визначених та в порядку, визначених статтями 404, 405 КПК, дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі захисника.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив за правилами ст. 94 КПК, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 110 КК.

Апеляційний суд надав умотивовані відповіді на доводи сторони захисту, навів аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та переконливо обґрунтував свої висновки. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд виходив із того, що сукупність досліджених місцевим судом доказів доводить, що ОСОБА_5 , будучи депутатом Державної Думи РФ, яка є вищим законодавчим органом РФ, під час засідань палати, розуміючи, що діє всупереч встановленим національними нормативно-правовими актами та міжнародним правовим актам, підтримав постанову із зверненням до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав. В подальшому ОСОБА_5 підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою.

Визнання інших державних утворень, так званих Луганської народної республіки та Донецької народної республіки, у межах міжнародно визнаних кордонів України на її території є діями, спрямованими на зміну меж території та державного кордону України. Вказане стало однією з передумов повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, початку бойових дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Щодо оцінки доводів захисника про те, що оскаржені судові рішення ґрунтуються на доказах, зібраних усупереч вимогам КПК, колегія суддів враховує, окрім іншого, те, що захисник у касаційній скарзі обмежилася загальним твердженням про такі обставини, натомість не вказує які саме докази і з порушенням яких вимог кримінального процесуального закону зібрані стороною обвинувачення і надані суду на підтвердження винуватості засудженого, не отримали належної оцінки стосовно дотримання порядку їх збирання, визначеного в КПК, а також не стверджує про недопустимість певних доказів у кримінальному провадженні.

Верховний Суд доходить висновку про необґрунтованість вказаних доводів.

Доказ визнається допустимим, відповідно до положень ст. 86 КПК, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Порядок збирання доказів у кримінальному провадженні врегульовано положеннями ст. 93 КПК, відповідно до ч. 2 якої сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

За змістом ст. 99 КПК спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є документом та може використовуватися в кримінальному провадженні як доказ.

До документів, відповідно до ч. 2 ст. 99 КПК, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, серед іншого, носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), а також складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

У ч. 3 ст. 99 КПК законодавець вказує, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення як документу.

За приписами ч. 5 вказаної вище статті для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо: 1) оригінал документа втрачений або знищений, крім випадків, якщо він втрачений або знищений з вини потерпілого або сторони, яка його надає; 2) оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур; 3) оригінал документа знаходиться у володінні однієї зі сторін кримінального провадження, а вона не надає його на запит іншої сторони.

У цьому кримінальному провадженні суд оцінював докази за правилами, визначеними кримінальним процесуальним законом, а саме за приписами статей 84-86, 93, 94, 99 КПК, де відображені відповідні критерії оцінки доказів на предмет їх допустимості, в тому числі й електронних документів.

Електронні (цифрові) докази, до яких належать: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих (приватні месенджери та телеграмканали; особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо) мережах, є допустимими доказами у разі дотримання порядку їх отримання, на чому, зокрема, у постановах від 12 червня 2024 року (справа № 569/1908/23, провадження № 51-1430км24), від 31 липня 2024 року (справа № 308/13071/22, провадження № 51-1139км24), неодноразово наголошував Верховний Суд.

В даному кримінальному провадженні сторона захисту не вказує про недотримання конкретних вимог кримінального процесуального закону щодо отримання фактичних даних із відповідного процесуального джерела.

В силу приписів ст. 433 КПК Верховний Суд не вирішує питання про достовірність вказаних доказів за доводами сторони захисту, яка наполягає на оцінці цих доказів, відмінній від наданої судами попередніх інстанцій. До того ж, сторона захисту не вказує про те, що їй не було надано можливості, як невід`ємної складової права на справедливий суд в аспекті приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належним чином реалізувати свої права щодо перевірки достовірності доказів, наданих стороною обвинувачення.

Факти тимчасової окупації РФ території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, розпочатою 20 лютого 2014 року, та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року анексії з боку РФ частини території України: а) констатовані нормативними актами самої РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте обґрунтовано прийнятих судом до уваги в контексті вимог ст. 91 КПК, оскільки в цьому провадженні вирішується питання про відповідальність особи за вчинення діяння, яке є підґрунтям до ухвалення таких актів; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці загальновідомі факти не потребують окремого доказування під час судового розгляду.

За оскарженими судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_5 голосував «за», усвідомлюючи можливість голосувати «проти», зробив власний усвідомлений вибір при голосуванні, що свідчить про відповідний умисел на вчинення інкримінованих дій під час голосування 15 та 22 лютого 2022 року. Зазначені дії засудженого стали невід`ємною складовою управлінського рішення влади РФ, причиною повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, початку бойових дій на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Враховуючи викладене, безпідставним є твердження захисника про не доведення стороною обвинувачення наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями засудженого та загибеллю людей і настанням інших тяжких наслідків, передбачених ч. 3 ст. 110 КК.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність аналогічних касаційним доводів сторони захисту про те, що засуджений ОСОБА_5 не наділений повноваженнями змінювати територіальну цілісність України і голосуючи він лише висловив таким чином свою політичну позицію, за яку не може нести кримінальну відповідальність, оскільки в порушення усіх вищенаведених в оскаржених судових рішеннях актів міжнародного права і законодавства України ОСОБА_5 вчинив дії, спрямовані саме на зміну меж території та державного кордону України.

Висновки судів попередніх інстанцій про відповідне психічне ставлення засудженого до його дій і вказаних наслідків та в аспекті встановлення ознак суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, спираються на встановлені фактичні обставини кримінального провадження, характер дій, вчинених засудженим. Вина, як обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу злочину, нерозривно пов`язана з його об`єктивними ознаками, її зміст відображає об`єктивні ознаки злочину, отже не існує абстрактної вини, відірваної від конкретного суспільно небезпечного діяння, яке і становить предметний зміст вини, її матеріальне наповнення.

Під час встановлення вини та її змісту в кожному конкретному випадку суд виходить з того, що вона існує в реальній дійсності та встановлює її на підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів. Суд пізнає вину так, як він встановлює й пізнає інші факти об`єктивної дійсності, що існують або відбуваються у зовнішньому світі. Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення засудженого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами відповідно до характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, на підставі встановлених судом фактичних обставин вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Принцип суб`єктивного ставлення у провину в кримінальному праві має фундаментальне і основоположне значення для кваліфікації кримінального правопорушення. З урахуванням усталених підходів до кваліфікації кримінальних правопорушень, питання про умисел під час кваліфікації вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Колегія суддів не вбачає підстав до спростування висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності в інкримінованому засудженому діянні, вчиненому за попередньою змовою, ознак суб`єктивної сторони відповідних тим, що передбачені в ч. 3 ст. 110 КК, оскільки суди керувалися саме вказаними вище правозастосовними позиціями стосовно їх встановлення та доведення засобами процесуального доказування.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним в його вчиненні. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Версія обвинувачення в цьому провадженні надає розумне пояснення обставинам інкримінованої події, спирається на оцінку доказів за правилами ст. 94 КПК і висновки судів попередніх інстанцій щодо винуватості засудженого не містять підстав для обґрунтованого розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_5 .

Перевіривши доводи в апеляційній скарзі захисника, які також наведені у касаційній скарзі, щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме не роз`яснення ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про їх безпідставність, з чим погоджується і колегія суддів, з огляду на таке.

За змістом положень ст. 384 КПК роз`яснення прокурором, судом обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних, необхідно для того, щоб обвинувачений під час підготовчого судового засідання міг реалізувати таке право та заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що в ньому відсутнє письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому ОСОБА_5 про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних.

Водночас апеляційний суд врахував, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до суду першої інстанції 01 березня 2023 року, тобто коли в Україні на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 було введено воєнний стан у зв`язку з воєнною агресією РФ проти України, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався.

Законом України від 14 квітня 2022 року № 2201-IX «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» статтю 615 КПК України викладено у новій редакції.

Положеннями ч. 10 ст. 615 КПК у редакції цього Закону встановлено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, крім здійснення кримінального провадження у суді, в якому до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною було визначено склад суду за участю присяжних. Дана норма Закону набрала чинності 01 травня 2022 року.

Згідно матеріалів провадження, підготовче судове засідання у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , під час якого і могло бути реалізовано право обвинуваченого на подачу клопотання про розгляд справи щодо нього судом присяжних, ним особисто чи його захисником, було проведено 10 серпня 2023 року, тобто на час коли вже діяла норма ч. 10 ст. 615 КПК у редакції Закону України від 14 квітня 2022 року № 2201-IX, положення якої унеможливлювали розгляд справи щодо нього судом присяжних.

Судове провадження щодо ОСОБА_5 у суді першої інстанції здійснено колегіально судом у складі трьох суддів, що відповідає вимогам ч. 10 ст. 615 КПК в редакції Закону України від 14 квітня 2022 року № 2201-IX.

Кримінальний процесуальній закон містить чіткі вимоги щодо повідомлення осіб, стосовно яких існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала чи перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, про здійснення щодо них спеціального досудового розслідування та судового розгляду. Так, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами 1, 2, 4-7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абз. 1 ч. 8 ст. 135 КПК, уважається повідомленою належним чином про виклик з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. У випадку наявності в такої особи захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Згідно з положеннями ст. 297-5 КПК повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

За Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75) 11 від 19 січня 1973 року процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного. Зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом. Колегія суддів враховує, що за доводами касаційної скарги захисник не стверджує про недотримання встановленого порядку повідомлення особи в цьому кримінальному провадженні, яке здійснювалось in absentia.

Підозрюваного ОСОБА_5 16 квітня 2022 року було оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2022 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК в порядку глави 24-1 КПК, у зв`язку із тим, що останній з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховувався від органів слідства на території РФ.

За перевіркою матеріалів провадження суд першої інстанції встановив, що стороною обвинувачення під час досудового розслідування вжито заходів для повідомлення ОСОБА_5 про здійснюване щодо нього кримінальне провадження, зокрема, окрім повідомлень в спосіб, передбачений вимогами КПК, шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті «Урядовий кур`єр», також публікаціями на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, будучи повідомленим про розгляд справи, жодних клопотань, заяв, скарг не подавав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2023 року судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з обов`язковою участю захисника.

Таким чином, відносно ОСОБА_5 проводилось спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), згідно правил, визначених приписами глави 24-1 КПК, вимоги яких були дотримані.

Зміст оскаржених судових рішень переконливо свідчить про застосування належного порядку повідомлення, який в процесуальному значенні дає підстави вважати ОСОБА_5 особою, яка належним чином повідомлена про кримінальне провадження щодо нього. Висновки апеляційного суду про дотримання встановленого законом порядку узгоджуються усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема закріпленою в постановах від 25 квітня 2024 року у справі № 296/8416/21 (провадження № 51-7860 км 23), від 04 жовтня 2023 року у справі № 759/9489/17 (провадження № 51-3247 км 23), ухвалі від 13 червня 2024 року у справі № 199/2218/23 (провадження № 51-2996ск24).

Доводи захисника щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, з висновками якого погоджується суд касаційної інстанції.

Вищезазначене дозволяє колегії суддів касаційного суду дійти висновку, що суд апеляційної інстанції розглянув подану апеляційну скаргу з дотриманням положень ст. 405 КПК і дійшов правильного висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є обґрунтованим та вмотивованим.

З урахуванням цього касаційний суд констатує, що вирок місцевого суду і ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими й обґрунтованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведені мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли би бути підставами для скасування чи зміни судових рішень щодо ОСОБА_5 , за змістом оскаржених судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій допущено не було. Переконливих аргументів, які би свідчили про наявність підстав для скасування оскаржених судових рішень у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з доводів касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Враховуючи викладене, Суд доходить висновку, що на підставі приписів п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 13 січня 2025 року щодо останнього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3