Справа № 148/1543/24
Провадження №11-кп/801/389/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суворовське Тульчинського району, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України,

в с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 06 квітня 2025 року 11:40 год включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або застосування застави відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що в судовому засіданні прокурором доведено продовження існування ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу, та на даному етапі провадження застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2025 року та постановити нову про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю за адресою його проживання, або застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням судом на обвинуваченого відповідних обов`язків.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала суду є незаконною, винесеною з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

прокурором не доведено обставин для продовження найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, указаним у клопотанні;

сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки суперечить принципу невинуватості;

судом не прийнято до уваги міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, матір похилого віку, яка хворіє та потребує допомоги сина, наявність постійного місця проживання та роботи, бажання захисту держави та перебування на війни, відсутність претензій з боку потерпілих;

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , підтримали доводи апеляційної скарги, з підстав, викладених у ній, та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, заявлені ризики доведені.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною третьою статті 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

З оскаржуваної ухвали слідує, що прокурором в судовому засіданні та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке, у разі визнання його винуватим, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що зумовлює необхідність продовження застосування до останнього запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

В жодному випадку запобіжний захід не може розцінюватись, як покарання за вчинене діяння.

Розглядаючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважав доведеним продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на експертів у кримінальному провадженні.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання, навіть у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, не може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що обвинуваченим буть вчинятись спроби ухилятись від органів досудового розслідування чи суду.

Відтак колегія суддів вважає недоведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Статтею 178 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, указаних у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

З оскаржуваної ухвали слідує, що указані положення судом не ураховано та поза його увагою залишились дані про особу обвинуваченого.

Установлено, що обвинувачений ОСОБА_6 хоча і обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, проте раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину та матір похилого віку, яка потребує стороннього догляду, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Необхідно також урахувати положення ч. 4 ст. 194 КПК України, зокрема, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні кримінального правопорушення також існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд мають право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання колегії суддів стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Установлено, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою, досудове розслідування завершено та обвинувальний акт перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

Сам факт завершення досудового розслідування указує на істотне зменшення обсягу ризиків, зокрема незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів тощо.

Ураховуючи викладене, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, даних про особу обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку, про відсутність підстав для продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою.

Натомість належним і достатнім запобіжним заходом на етапі судового провадження, який гарантуватиме та забезпечить виконання обвинуваченим покладених обов`язків, може бути цілодобовий домашній арешт.

Застосування домашнього арешту передбачає відчутне втручання у приватне життя особи шляхом покладання на неї за рішенням суду заборон та обмежень.

Із цих підстав за оцінками Європейського суду з прав людини домашній арешт розглядається в тій самій площині, що й тримання особи під вартою, оскільки він пов`язаний із позбавленням свободи, виходячи з розуміння положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Виходячи з переліку запобіжних заходів, закріплених у ст. 176 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Такий запобіжний захід має застосовуватися у тих випадках, коли застава є занадто м`яким запобіжним заходом, а тримання під вартою - занадто суворим.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Манчіні проти Італії» указав, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п. п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, за ступенем суворості, у значенні ст. 5 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, такий захід межує з позбавленням волі.

Домашній арешт за своєю сутністю є комплексом призначених за рішенням суду заборон і обмежень, які накладаються на обвинуваченого у зв`язку з його повною чи частковою ізоляцією у певному приміщенні, спрямовані на досягнення мети цього запобіжного заходу, реалізуються й контролюються правоохоронними органами у взаємодії з органом досудового розслідування, у чиєму провадженні знаходиться справа.

Ураховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , міцність його соціальних зв`язків, беручи до уваги характер та обсяг висунутого обвинувачення, вид та розмір покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, поведінку обвинуваченого у взаємозв`язку з можливими ризиками, на які указано прокурором, колегія суддів дійшла висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Указаний запобіжний захід є пропорційний тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у цьому кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти як орган досудового розслідування, так і суд.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України скасувати.

Клопотання процесуального прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною залишати житло цілодобово.

Строк дії ухвали суду визначити до 06 квітня 2025 року, включно.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

-не відлучатись з місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-утриматися від спілкування з особами, які являються потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з-під варти після доставлення до місця проживання.

Копію ухвали направити уповноваженій особі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» для виконання.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю надіслати органу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3