ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рівне кримінальне провадження №10005229 від 05 серпня 2017 рокупо обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рівне, громадянин України, українець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні осіб немає, непрацюючого, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, колегія суддів -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 , 05 серпня 2017 року, близько 17 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на березі річки Устя, неподалік будинку № 8, що по вул.Небесної Сотні в м.Рівне, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з мотивів особистої неприязні та помсти, з метою позбавлення життя, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , тобто діючи з прямим умислом, протиправно наніс останньому один удар ножем в праву підлопаткову ділянку ззаду, в результаті чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення задньої поверхні грудей, яке починається шкірною раною, що продовжується раневим каналом, по ходу якого ушкоджено: м`які тканини грудей,11-те міжребер`я, пристінкову плевру, наскрізно правий купол діафрагми, печінку, нижній край правої легені, задньо-праву півкружність грудної аорти на рівні 9-го грудного хребця, де в її просвіті закінчується, що спричинило масивну крововтрату від якої настала смерть ОСОБА_8 ..

Тобто, ОСОБА_6 визнається винним за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме - вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Згідно пред`явленого органом досудового слідства обвинувачення, ОСОБА_6 продовжуючи свою злочинну діяльність, 05 серпня 2017 року, близько 17 год. 35 хв., безпосередньо після вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на березі річки Устя, неподалік будинку № 8, що по вул.Небесної Сотні в м.Рівне, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство іншої особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , умисно та протиправно, наніс йому не менше двох ударів ножем в ліву ділянку грудної клітки в область життєво-важливого органу серця, в результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих ножових поранень грудної клітки зліва, рани на лівому плечі.

ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, будучи впевнений у тому, що внаслідок заподіяних ним не менше двох ножових поранень в ділянку розташування життєво-важливих органів ОСОБА_9 настане його смерть, однак смерть ОСОБА_9 не настала, а злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки своєчасно надана кваліфікована медична допомога ОСОБА_9 запобігла настанню смерті останнього.

Обвинувачений ОСОБА_6 , свою винуватість у вчиненні злочинів визнав частково, а саме: вину у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України визнав, а вину у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України не визнав та дав покази, що 05.08.2017 року перебуваючи неподалік перехрестя вул.Набережної та вул.Пересопницької в м.Рівне розпивав алкогольні напої та побачив знайомих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також вживали алкогольні напої на парапеті, що вздовж берега річки Устя. Через деякий час у ОСОБА_6 з ОСОБА_8 виник конфлікт, через який ОСОБА_8 вдарив його по обличчу. ОСОБА_6 вказав, що після цього пішов додому, але не зміг змиритися з образою, тому взяв зі столу кухонного ножа та повернувся до ОСОБА_8 після цього у них повторно виник конфлікт в результаті якого ОСОБА_6 дістав ножа та вдарив ним ОСОБА_8 та побачивши що до нього наближаються знайомі ОСОБА_8 почав хаотично розмахувати ножем і ненавмисно поранив ОСОБА_9 після чого викинув ножа.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 встановлено, що 05.08.2017 року йому під час конфлікту з ОСОБА_6 були нанесені удари ножем в область грудей з лівого боку, внаслідок чого текла кров. Завдання ударів ножем ОСОБА_8 він не бачив, оскільки стояв спиною, однак перед тим, як йому були завдані удари ножем, ОСОБА_6 з ножем знаходився біля ОСОБА_8 , який вже нахилився і присів. Вказав, що ОСОБА_8 були нанесені удари ножем першому, а потім вже йому.

Показаннями свідка ОСОБА_13 ,встановлено, що 05.08.2017 року він з ОСОБА_6 вживав алкогольні напої, згодом в них був конфлікт з невідомими особами, в результаті якого ОСОБА_6 поранив їх ножем.

Показаннями свідка ОСОБА_12 ,встановлено, що 05.08.2017 року близько 15 год. 00 хв. перебуваючи неподалік перехрестя вул.Набережної та вул.Пересопницької в м.Рівне разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 вживали алкогольні напої на парапеті, що вздовж берега річки Устя. ОСОБА_6 поряд також вживав алкогольні напої та час від часу підходив до них та просив цигарки. Через деякий час у ОСОБА_8 із ОСОБА_6 виник конфлікт у результаті якого ОСОБА_8 , його вдарив долонею по обличчю. Через деякий час ОСОБА_6 пішов і повернувся близько 17 год. 30 хв. та почав сварку з ОСОБА_8 в ході якої достав ножа та вдарив ним ОСОБА_8 .. Після цього до ОСОБА_6 підбіг ОСОБА_9 та намагався вибити ножа з руки, однак ОСОБА_6 хаотично ним розмахував та наніс декілька поранень ОСОБА_9 після чого викинув ніж.

Показаннями свідка ОСОБА_11 встановлено, що 05.08.2017 року на березі річки Устя, неподалік перехрестя вул.Набережної та вул.Пересопницької в м.Рівне, вона розпивала алкогольні напої разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .. Поблизу перебував ОСОБА_6 та через деякий час у нього з ОСОБА_8 виник конфлікт після якого ОСОБА_6 пішов він них. Близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_6 повернувся у супроводі невідомого їй чоловіка та почав сварку з ОСОБА_8 в ході якої достав ножа та вдарив ним ОСОБА_8 .. Після цього до ОСОБА_6 підбіг ОСОБА_9 та намагався вибити ножа з руки, однак ОСОБА_6 хаотично ним розмахував та наніс декілька поранень ОСОБА_9 в область грудей та плеча після чого викинув ніж.

Крім показів обвинуваченого, показів свідків, вина ОСОБА_6 у вбивстві - тобто умисному протиправному заподіяні смерті іншій людині та хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом вчинені із застосуванням холодної зброї підтверджується наданими прокурором, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні протоколами огляду місця події, висновками судових експертиз, речовими доказами та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0005229 від 05.08.2017 року, відповідно до якого 05.08.2017 року було зареєстровано факти вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, пов`язаних із заподіянням ударів ножем ОСОБА_8 , внаслідок чого той загинув та ОСОБА_9 , який залишився живим; (т. 1 а. п. 1 - 2)

- витягом із автоматизованої системи Рівненського відділу поліції про надходження 05.08.2017 року о 17 год. 38 хв. повідомлення на лінію 102 повідомлення невідомої особи про те, що поблизу кафе «Енеїда» четверо невідомих вчиняють бійку в руках тримаючи предмет зовні схожий на ніж; (т. 1 а. п. 3)

- протоколом огляду місця події від 05.08.2017 року, а саме місцевості прилеглої до кафе «Енеїда» за адресою: м. Рівне, вул. Героїв Небесної Сотні, 8. Відповідно до якого поряд з кафе «Енеїда» м. Рівне, вул. Героїв Небесної Сотні, 8, на тротуарній доріжці, на узбіччі дороги були виявлені у великій кількості сліди бурого кольору, а також одяг зі слідами бурого кольору та пошкодженнями; (т. 1 а. п. 18-30)

- протоколом огляду трупа від 05.08.2017 року. Відповідно до якого виявлено тіло людини із травмами в підлопатковій ділянці зправої сторони, колото-різаною раною, з якої виділялась темно-червона кров; (т. 1 а. п. 38-46)

- рапортом старшого слідчого-криміналіста ГУНП в Рівненській області ОСОБА_15 від 05.08.2017 року. Згідно якого 05.08.2017 року в складі слідчо-оперативної групи було здійснено виїзд на місце події за адресою: м.Рівне, вул. Героїв Небесної Сотні, 8. На місці було виявлено, що загинув від тілесних ушкоджень ОСОБА_8 1987 р.н.; (т. 1 а. п. 53)

- рапортом старшого інспектора поліції ОСОБА_16 та інспектора поліції ОСОБА_17 від 05.08.2017 року. Відповідно до змісту яких, під час несення служби за адресою: м.Рівне, вул.Героїв Небесної Сотні, 8 до них звернулись двоє громадян ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які повідомили, що їхнім знайомим було нанесено ножем тілесні ушкодження та вказали на особу, яка наносила удари ножем, після цього викинула ножа в річку Устя. В подальшому особою, яка наносила удари ножем виявився ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; (т. 1 а. п. 58)

- протоколом пред`явлення для впізнання від 06.08.2017 року за участі потерпілого ОСОБА_9 . Відповідно до якого ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб, впізнав ОСОБА_6 , який 05.08.2017 близько 18 год. за адресою: м.Рівне, вул. Героїв Небесної Сотні, 8 наніс йому ножем тілесні ушкодження; (т. 1 а. п. 63-64)

- протоколом затримання підозрюваної особи у вчиненні злочину ОСОБА_6 від 05.08.2017 року. Згідно якого ОСОБА_6 затримано як підозрюваного у вчиненні умисного вбивства, після того, як очевидець, потерпілий прямо вказали на нього; (т. 1 а. п. 73-75)

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 . Відповідно до яких, 05.08.2017 року йому під час конфлікту ОСОБА_6 були нанесені удари ножем в область грудей з лівого боку, внаслідок чого текла кров. Хоча завдання ударів ножем ОСОБА_8 він не бачив, оскільки стояв спиною, однак перед тим, як йому були завдані удари ножем, ОСОБА_6 з ножем знаходився біля ОСОБА_8 , який вже нахилився і присів. Вказав, що ОСОБА_8 були нанесені удари ножем першому, а потім вже йому; (т. 1 а. п. 54)

- показаннями свідка ОСОБА_13 , відповідно до яких 05.08.2017 року він з ОСОБА_6 вживав алкогольні напої, згодом в них був конфлікт з невідомими особами, які били його та ОСОБА_6 ; (т. 1 а. п. 55-57)

- показаннями свідка ОСОБА_12 , згідно яких, він 05.08.2017 разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 вживали алкогольні напої та в них виник конфлікт із ОСОБА_6 . Через деякий час ОСОБА_6 пішов і повернувся згодом, як він зрозумів, що раптово було завдано поранення ОСОБА_8 ножем, внаслідок чого той помер через кілька хвилин, незважаючи на медичну допомогу. Вказав, що ОСОБА_8 вдарили ножем першого, бачив як текла кров і той втрачав свідомість, згодом побачив як в ОСОБА_9 також текла кров; (т. 1 а. п. 65-66)

- показаннями свідка ОСОБА_11 ; (т. 1 а. п. 67-68)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.09.2017 року за участі свідка ОСОБА_11 . Відповідно до якого свідок показала, як ОСОБА_6 тримав в руках ніж, а саме в правій руці. Після цього показала, як ОСОБА_6 зайшов за спину ОСОБА_8 та тримаючи ніж в правій руці наніс йому удар. Внаслідок отриманого удару ОСОБА_8 впав на землю. Після цього, ОСОБА_6 наносив удари ножем ОСОБА_9 , не менше двох ударів в ліву частину тулуба; (т. 1 а. п. 231-236)

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_6 із захисником та відеозаписом до нього, відповідно до якого ОСОБА_6 добровільно, у присутності захисника, відтворено обставини завдання ножових поранень ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , при цьому відтворено (показано) особисто завдання умисних ударів ножем; (т. 1 а. п. 105-106)

- висновком експерта, а саме судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 №405 від 27.09.2017 року, відповідно до якої на тілі ОСОБА_8 виявлено проникаючі поранення задньої поверхні грудей, що відповідає клинку ножа довжиною не менше 13-14 см. Смерть ОСОБА_8 настала в результаті проникаючого ножового колото-різаного поранення грудей і живота з ушкодженнями грудного відділу аорти, яке супроводжувалось вираженою внутрішньою грудною та зовнішньою кровотечою, розвитком масивною крововтрати. Проміжок часу між спричиненням проникаючого ножового поранення грудей та настанням смерті ОСОБА_8 може вимірюватись хвилинами. Між отриманням ОСОБА_8 вказаного поранення задньої поверхні грудей та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок; (т. 1 а. п. 109-117)

- висновком експерта №205-208/17 від 16.08.2017 року, а саме судово-психіатричної експертизи, відповідно до якого ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому діяння в стані фізіологічного афекту чи в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку не перебував; (т. 1 а. п. 125-129)

- висновком експерта №154-мк від 18.08.2017 року, а саме судово-медичної експертизи, якою встановлено, що на клапті з ділянки задньої поверхні грудної клітки від трупу ОСОБА_8 виявлена одна колото-різана рана. Дана колото різана рана виникла внаслідок однієї травматичної дії плоским, одностороннє загостреним, колючо-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа, що має рівне гостре лезо з шириною клинка на рівні занурювання (глибини раневого каналу) не більше 21мм та товщиною обуха рівні занурювання біля 1,2мм.; (т. 1 а. п. 218-220)

- висновком експерта №153-мк від 28.09.2017 року, а саме судово-медичної експертизи, якою встановлено, що на предметах одягу ОСОБА_8 куртці та тенісці виявлені по одному колото-різаному пошкодженні тканини розташованих у середніх третинах спинок, справа. На шкіряному клапті з ділянки задньої поверхні грудної клітки у правій підлопатковій ділянці від трупу ОСОБА_8 виявлена одна колото різана рана. Дана колото-різана рана виникла внаслідок однієї травматичної дії плоским, одностороннє загостреним колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа, що має рівне, гостре лезо з шириною клинка на рівні занурювання (глибина раневого каналу) не більше 21мм та товщиною обуха рівні занурювання 1,2мм. Дані колото різані пошкодження тканини предметів одягу та колото-різана рана на шкіряному клапті спричинені одночасно внаслідок однієї травматичної дії плоским, одностороннє загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа. Характер та розташування пошкодження на тілі ОСОБА_8 співпадає з характером та розташуванням пошкоджень на предметах одягу ОСОБА_8 ; (т. 1 а. п. 222-225)

- висновком експерта №152-мк від 31.08.2017 року, а саме судово-медичної експертизи, якою встановлено, що на предметах одягу ОСОБА_9 виявлені чотири колото-різаних пошкодження тканини, розташовані в середній та нижній третині попереду зліва, та одне рване пошкодження розташоване в нижній третині переду посередині. Дані колото-різані пошкодження тканини спричинені внаслідок чотирьох травматичних дій плоским, одностороннє загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа. (т. 1 а. п. 227-230)

Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом знайшло своє підтвердження вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме у вбивство, тобто умисному протиправному заподіяні смерті іншій людині.

Стосовно звинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, а саме закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, суд вважає його необґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Однак, сукупність зібраних по справі доказів, які всебічно досліджені в суді, їх системний аналіз, дають підстави об`єктивно вважати, що органами досудового розслідування дії обвинуваченого невірно кваліфіковані за ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, оскільки в діях обвинуваченого ОСОБА_6 був відсутній умисел на заподіяння смерті потерпілому.

Між тим, відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство", спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заперечив існування у нього, умислу на вбивство ОСОБА_9 ..

Таким чином, у суду наявні обґрунтовані сумніви стосовно замаху на вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

За результатами дослідження та аналізу наданими сторонами доказів, суд приходить до наступного.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також, відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, суд, згідно з ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Стаття 25 КПК України зобов`язує прокурора, слідчого в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, покладається на прокурора.

Таким чином, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

У ч.1 ст.2 КК України зазначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину.

Складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є: об`єкт злочину, об`єктивна сторона злочину, суб`єктивна сторона злочину та суб`єкт злочину.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Саме на цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 року у справі №748/2489/19.

У постанові від 25.11.2020 року у справі №642/6363/16-к Верховний Суд наголосив на тому, що: «Згідно з ч. 1 ст. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було би неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.»

При цьому, в постанові від 13.02.2020 року у справі №164/1826/17, Верховний Суд вказав, що: «Перекваліфіковуючи дії винного, апеляційний суд зазначив, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.»

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд зазначив у постанові від 11.05.2021 року у справі №737/838/16, в якій в пунктах 47,49, зазначив: «що для визнання винуватим у замаху на вбивство обвинуваченню необхідно довести наявність в обвинуваченого прямого умислу на вчинення закінченого злочину, тобто що обвинувачена особа не лише передбачала можливість спричинення смерті, але й бажала настання саме такого наслідку. Згідно із частиною 1 статті 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.»

На підставі досліджених судом доказів, наданих сторонами, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б доводили умисел ОСОБА_6 на вбивство потерпілого «поза розумнів сумнівом» із врахуванням правових позиції Верховного Суду з цього приводу. При цьому, суд також приймає до уваги, що визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного наслідків своїх дій, а не сприйняття намірів потерпілим.

Показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 підтверджуються покази обвинуваченого ОСОБА_6 про те, щовін приніс ніж з дому, коли знову повернувся до компанії для вияснення відносин, як засіб заздалегідь заготовлений для хуліганських дій.

Крім того, умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 був не визначений, оскільки він хаотично розмахував ножем, з метою довести своє домінування на компанією чоловіків, які мали фізичну перевагу над ним та намагались завдати йому фізичних ушкоджень.

Разом з тим, суд вважає, що в діях ОСОБА_6 наявний склад злочину, передбачений ч.4 ст.296 КК України, оскільки відповідно до висновку експерта №732 від 08.08.2017 року, а саме судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих ножових поранень грудної клітки зліва, рани на лівому плечі, які могли виникнути не менш від трьох травматичних дій колючо-ріжучого предмету, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. З вищевказаного вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 за своїм характером не вказують на такі, що становили загрозу його життю,а тому посягання на його життя зі сторони ОСОБА_6 об`єктивно не підтверджується, а тому суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України на ч.4 ст.296 КК України.

При цьому, суд враховує правові висновки Верховного Суду з цього приводу, а саме зазначені у постанові від 17.10.2022 року у справі №686/13801/16 в якій Об`єднаної Палати вказала, що:

«Суд має право, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч.3 ст.337 КПК).

Водночас правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність під час кваліфікації кримінального правопорушення за встановленими судом фактичними обставинами є імперативно встановленим обов`язком, а не реалізацією судом повноважень диспозитивного характеру.

Зміна кримінально-правової кваліфікації судом може виражатись у зміні юридичної оцінки встановлених фактичних обставин, тобто у зміні формули кваліфікації і формулювання обвинувачення.

КПК не визначає окремих підстав зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення місцевим судом. Очевидно, ними можуть бути лише загальні підстави зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, які обумовлені положеннями ч. 1 ст. 2 КК, і за наявності таких підстав суд зобов`язаний змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення в аспекті застосування положень ч. 3 ст. 337 КПК.»

При цьому така практика Верховного Суду є сталою, незмінною та послідовною.

Так, у постанові від 01.06.2023 року у справі №359/9624/14 Верховний Суд зазначив, що: «Закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства. Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року (справа №288/1158/16-к).»

Згідно положень ст. 62 Конституції України та роз`яснень, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Таким чином суд не може в основу доведеності обвинувачення покласти докази стосовно яких у нього існують обґрунтовані сумніви стосовно належності, допустимості та достовірності даних доказів.

Відповідно до ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ст. 22 КПК України передбачено, зокрема, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 26 КПК України сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

При цьому, приписи ч.5 ст.9 КПК України вказують, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з врахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, в Рішенні ЄСПЛ від 11 грудня 2008 року у справі «Мірілашвілі проти Росії» передбачено, що в змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які мають безпосереднє відношення щодо фактів конкретної справи, а також і інші докази, які можуть вказувати на допустимість, достовірність та повноту останніх.

Враховуючи наведене, згідно ст. 92 КПК України, докази надані стороною обвинувачення в підтвердження винуватості ОСОБА_6 у замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство та кваліфікації кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України не доводять вчинення ОСОБА_6 саме даного кримінального правопорушення.

Колегія суддів, виходячи із установлених фактичних обставин справи вважає, що органом досудового розслідування не вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, а саме закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, а саме, стороною обвинувачення не доведено наявності в діях ОСОБА_6 умислу на протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Колегія суддів вважає, що обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено не злочин передбачений за ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України. а інше суспільно небезпечне кримінальне правопорушення, а саме, злочин проти громадського порядку та моральності - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом вчинені із застосуванням холодної зброї, передбачене ч.4 ст.296 КК України.

За таких обставин суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України на ч.4 ст.1296 КК України, а саме, на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом вчинені із застосуванням холодної зброї.

Оцінивши в сукупності встановлені обставини, дослідивши та проаналізувавши надані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, згідно вимог ст. 94 КПК України, суд прийшов до висновку, що в ході судового провадження поза розумним сумнівом встановлено вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.296 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, а саме те, що злочини передбачені ч.1 ст.115, ч.4 ст.296 КК України відносяться до тяжких злочинів, обвинувачений раніше не був судимий, ніде не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставини, що пом`якшують покарання у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлені.

У відповідності до ст.67 КК України обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного ОСОБА_6 , суд, додержуючись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій передбачених ч.1 ст.115 та ч.4 ст.296 КК України з реальним відбуванням покарання.

По справі проведено експертизу за ухвалою слідчого. Ці судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.296 КК України та призначити йому покарання:

- ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 4 (чотири) місяці;

- ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 4 (чотири) місяці.

Строк відбування покарання рахувати з часу обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , а саме з 05.08.2017 року.

Зарахувати в строк покарання час попереднього ув`язнення та перебування під вартою ОСОБА_6 , починаючи з 05.08.2017 року до 20.11.2024 року з розрахунку один день перебування під вартоюдо одного дня позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 діб, тобто до 18 січня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні під час досудового розслідування у розмірі 2 974 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) грн.. 00 коп..

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апецяційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2