Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/39/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника

майна, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2024 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2024 за №0000916, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділу поліції №1 (м.Знам`янка) КРУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, в межах кримінального провадження №0000916, в якому просив накласти арешт на легковий автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить та перебуває у користуванні ОСОБА_9 , який вилучено протоколом огляду місця події від 24 грудня 2024 року та 25 грудня 2024 року визнано речовим доказом, є предметом вчиненого кримінального правопорушення, з метою попередження приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, відчуження тимчасово вилученого майна, заборони користуватися та розпоряджатися вищевказаним майном.

В обґрунтування поданого клопотання, слідчий зазначив, що легковий автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , є предметом вчинення кримінального правопорушення, та те, що даний предмет є речовим доказом, який має суттєве значення в подальшому для досудового розслідування, на якому можуть зберігатися сліди вчиненого кримінального правопорушення, автомобіль у подальшому може бути використаний як докази під час судового розгляду провадження, на нього необхідно накласти арешт.

Також, з метою попередження приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, відчуження тимчасово вилученого майна є необхідність у забороні користування та розпорядження даним майном.

За наслідком розгляду вказаного клопотання, ухвалою слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2024, клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , передано на відповідальне зберігання з можливістю користування ОСОБА_9 , заборонивши останній будь-яким способом розпоряджатися, відчужувати, передавати, вчиняти інші правочини щодо вищевказаного автомобіля, псувати, пошкоджувати, проводити будь-які ремонтні та відновлювальні роботи, а також вносити будь-які зміни у технічний стан та зовнішній вигляд даного автомобіля, до скасування арешту майна.

Зобов`язано ОСОБА_9 надавати вказаний автомобіль слідчому для проведення процесуальних дій. Також попереджено ОСОБА_9 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження та за наслідком апеляційного розгляду оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити у повному обсязі та легковий автомобіль "Toyota Corolla" державний номерний знак НОМЕР_1 повернути ОСОБА_9 .

В обґрунтуванні поважності пропуску строку зазначає, що на момент укладення договору з ОСОБА_9 , у представника був відсутній час для ознайомлення з матеріалами провадження в повному обсязі, ця скарга подана на підставі наявних у неї матеріалів провадження.

Відповідно, у разі надходження скарги до апеляційного суду понад строк, встановлений п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, просить визнати поважними причини його пропуску та поновити його.

Щодо обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що для арешту майна як речового доказу, необхідно, щоб воно так чи інакше було пов`язане з кримінальним правопорушенням. Відповідно, на момент вирішення цього питання, потрібна, як мінімум, наявність події кримінального правопорушення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, підставою для її винесення було клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, капітана поліції ОСОБА_11 від 25.12.2024, погоджене з прокурором Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_12 . До цього клопотання було додано копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.12.2024, з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно до ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, - карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з п.п. 2.2. п 2 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. N 6, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 р. за N 255/791 (далі - Правила) тілесні ушкодження середньої тяжкості: Ознаки ушкодження середньої тяжкості: а) відсутність небезпеки для життя; б) відсутність наслідків, що викладені в п.2.1.1. цих Правил; в) тривалий розлад здоров`я; г) стійка втрата працездатності менш ніж на третину. Тривалим належить вважати розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Під стійкою втратою працездатності менш як на одну третину належить розуміти втрату загальної працездатності від 10% до 33%.

Згідно з пп. пп. 4.1.- 4.3., 4.16 п. 4 Правил судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження - надалі акт).

Якщо необхідні медичні документи експерту не подані, він заявляє особі чи органу, що призначив експертизу, клопотання про надання відповідних документів.

Заміна висновку експерта (акта) випискою чи іншими документами забороняється.

Як на підставу наявності у потерпілої ОСОБА_13 тілесних ушкоджень слідчий посилається на довідку № 349 від 24.12.2024 лікаря КНП «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» Знам`янської міської ради ОСОБА_14 .

Вочевидь, ця довідка не є висновком експерта (актом судово-медичного обстеження), а ОСОБА_14 не є судово-медичним експертом.

Відповідно висновок слідчого про наявність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є передчасною.

Відтак відсутні підстави стверджувати про відповідність арештованого майна ОСОБА_9 - легкового автомобіля "Toyota Corolla" державний номерний знак НОМЕР_1 , критеріям встановленим абз. 1 ч. 3 ст. 170 та ч. 1 ст. 98 КПК України

Відтак, слідчий суддя не мав правових підстав накладати на нього арешт в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2024 за № 0000916

Стосовно застосованого слідчим суддею способу арешту майна, захисник зазначає, що застосовуючи арешт до майна ОСОБА_9 слідчим суддею, зокрема заборонено їй проводити будь-які ремонтні та відновлювальні роботи, а також вносити будь-які зміни в технічний стан та зовнішній вигляд автомобіля, до скасування арешту.

Разом з тим, з доданих до клопотання слідчого матеріалів вбачається наявність наступних пошкоджень у ньому: пошкоджені права фара та праве зеркало. Водночас, Правилами дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу (абз. а) пп. 31.4.3 п. 31 Правил); немає передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду (абз. а) пп. 31.4.7 п. 31 Правил).

Тобто, застосований слідчим суддею спосіб арешту майна фактично позбавляє ОСОБА_9 можливості користуватися своїм автомобілем, оскільки його експлуатація в такому технічному стані заборонена Правилами дорожнього руху, а усунути ці пошкодження вона не має правових підстав.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване судове рішення слідчий суддя не звернула увагу на відсутність події кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, про яку в своєму клопотанні пише слідчий. Внаслідок чого допустила арешт майна за відсутності ризиків передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Апелянт вважає таке порушення вимог кримінального процесуального закону істотним.

В доповнені й апеляційній скарзі апелянт зазначає про проведення огляду місця події не за місцем події та вилучення речей до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР

Як вбачається зі змісту витягу з ЄРДР, відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України були внесені до реєстру о 14 год 28 хв. 43 сек. Зазначено, що місцем ДТП є вул. Калинова в м. Знам`янка Кіровоградської області. Згідно до протоколу огляду місця події, проведеного слідчим ОСОБА_15 , місцем події (тобто ДТП) зазначено двір КНП «Знам`янська міська лікарня ім. А. В. Лисенка» по вул. Гагаріна, 27, в м. Знам`янка Кіровоградської області. Саме на підставі цього протоколу у ОСОБА_9 було вилучено легкового автомобіля "Toyota Corolla" державний номерний знак НОМЕР_1 .

З наведеного вбачається, що слідчим не здійснювався огляд місця події ДТП по вул. Калинова в м. Знам`янка Кіровоградської області.

Натомість, ним проведено огляд володіння особи КНП «Знам`янська міська лікарня ім. А. В. Лисенка» відкритої ділянки місцевості, двору по вул. Гагаріна, 27, в м. Знам`янка Кіровоградської області. Під час якого було вилучено речі легковий автомобіль "Toyota Corolla" державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію.

Відповідно до змісту вищевказаного протоколу огляду місця події, огляд проведено в проміжок часу з 10 год 49 хв до 10 год. 52 хв.

Тобто, майже за 4 години до початку досудового розслідування у кримінальному провадженні (14 год 28 хв. 43 сек.).

Що, з огляду вищевикладене, не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Передумовою для огляду володіння особи КНП «Знам`янська міська лікарня ім. А. В. Лисенка», а саме відкритої ділянки місцевості, двору по вул. Гагаріна, 27, в м. Знам`янка Кіровоградської області була добровільна згода КНП «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка» або відповідна ухвала слідчого судді. Зазначення у відповідній графі протоколу, що ОСОБА_9 є представником КНП «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка», не відповідає дійсності, бо відсутні відповідні підтверджуючі документи (наказ, довіреність, протокол тощо).

Відповідно, добровільна згода володільця об`єкту огляду відсутня.

Відсутня і ухвала слідчого судді про дозвіл на огляд двору лікарні.

Представник вважає, що слідчим не дотримано процедури, передбаченої ч. З ст. 233 КПК України для проникнення до володіння особи без ухвали слідчого судді, а саме: він, за погодженням з прокурором, невідкладно не звернувся до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

Щодо допиту свідка зазначає, що як вбачається зі змісту протоколу допиту свідка ОСОБА_9 , доданого старшим слідчим ОСОБА_16 до клопотання про арешт майна, засоби відеофіксації цієї слідчої дії ним не застосовувалися.

Стосовно недопустимості доказів протоколів допиту свідка та огляду місця події з подальшим вилученням речі та визнання її речовим доказом, вважає, що проведення огляду місця події не за місцем події має наслідком недопустимість як доказу протоколу такої слідчої дії (постанова Верховного Суду у від 21.03.2019 у справі № 127/12150/16-к (провадження № 51-бб00км18).

Докази, отримані під час огляду та обшуку, які були проведені з порушенням правил, передбачених у ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 237, ч.3 ст. 233 КПК, а також, якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, є недопустимими, (постанови ВС від 23 травня 2018 року у справі № 159/451/16-к (провадження № 51- 1173зпв18); від 26 березня 2019 року у справі № 752/3929/15- к (провадження № 51- 654ІКМІ8).

Положення п. б ч. 1, частин 2-14 ст. 615 КПК мають застосовуватись під час воєнного стану безвідносно до можливості уповноваженої особи діяти іншим чином.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення слідчий суддя не звернула увагу на відсутність події кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, про яку в своєму клопотанні зазначає слідчий. Внаслідок чого допустила арешт майна за відсутності ризиків передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В обґрунтування прийнятого судового рішення послалася на недопустимі докази - протокол огляду місця події, що не є таким, протокол огляду володіння особи без добровільної згоди такої особи чи ухвали слідчого судді про дозвіл на такий огляд, а також без дотримання процедури передбаченої ч. 3 ст. 233 КПК України та протокол допиту свідка без дотримання вимог абз. 1 ч. 11 ст. 615 КПК України.

Апелянт вважає такі порушення вимог кримінального процесуального закону істотним, які перешкодили слідчій судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , який підтримав подану апеляційну скаргу зі змінами та просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційних ввимог, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто за відсутності власника майна та її представника.

Повний текст оскаржуваної ухвали надіслано до ЄДРСР 27.12.2024 року та оприлюднено 30.12.2024 року.

Разом з тим, в матеріалах провадження міститься розписка представника ОСОБА_17 про отримання ним 27.12.2024 копії оскаржуваної ухвали (для передання ОСОБА_9 ).

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими вказані доводи представника ОСОБА_7 про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2024 про арешт майна, оскільки матеріали справи не містять даних про обізнаність представника із мотивами та обґрунтуванням оскаржуваної ухвали, що зумовило пропуск строку на апеляційне оскарження, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні СВ СП знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2024 за №0000916, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що24.12.2024 о 07:41 годин до чергової частини відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області надійшло повідомлення, про те, що по вул.Калиновій в м.Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю легкового автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 та пішохода ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження.

Зазначене повідомлення зареєстровано до Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національна поліції України» (журнал єдиного обліку) відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області за №15697 від 24.12.2024.

Відомості про дане кримінальне правопорушення відповідно до вимог ч.1 та ч.4 ст.214 КПК України слідчим слідчого відділення відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000916 від 24.12.2024, кваліфікація ч.1 ст.286 КК України.

Допитана як свідок ОСОБА_9 показала, що 24.12.2024 приблизно о 07:00 год вона їхала на своєму автомобілі «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 ,по вул.В.Чорновола м.Знам`янка Кіровоградської обл. Проїхавши підземний залізничний переїзд, здійснила поворот ліворуч на вул.Калинову м.Знам`янка Кіровоградської області та під час повороту побачила жінку яка йшла по проїзній частині вул.Калиновій м.Знам`янка Кіровоградської області, але зреагувати не зуміла внаслідок чого було здійснено наїзд на вказаного пішохода. Надалі на ОСОБА_9 було складено адміністративні матеріали та вона на своєму автомобілі поїхала до лікарні.

В подальшому в період часу з 10.49 годин до 10:52 годин 24.12.2024 під час проведення огляду місця події КНП Знм`янської міської лікарні ім.А.В Лисенка вул.Гагаріна, 27, м.Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області, було вилучено легковий автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Після чого легковий автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 було поміщено на територію відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області за адресою вул.Київська,25, м.Знам`янка Кіровоградської області,.

25.12.2024 легковий автомобіль ««Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , постановою слідчого визнано речовим доказом.

25.12.2024 старший слідчий СВ відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області з клопотанням про накладення арешту на легковий автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить та перебуває у користуванні ОСОБА_9 , який вилучено протоколом огляду місця події від 24 грудня 2024 року та 25 грудня 2024 року визнано речовим доказом, з метою попередження приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, відчуження тимчасово вилученого майна є необхідність у забороні користування та розпорядження даним майном.

Ухвалою слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2024 частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , передано на відповідальне зберігання з можливістю користування ОСОБА_9 , заборонивши останній будь-яким способом розпоряджатися, відчужувати, передавати, вчиняти інші правочини щодо вищевказаного автомобіля, псувати, пошкоджувати, проводити будь-які ремонтні та відновлювальні роботи, а також вносити будь-які зміни у технічний стан та зовнішній вигляд даного автомобіля, до скасування арешту майна.

З висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для арешту вищевказаного майна з метою збереження як речового доказу погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , та передано на відповідальне зберігання з можливістю користування ОСОБА_9 , заборонивши останній будь-яким способом розпоряджатися, відчужувати, передавати, вчиняти інші правочини щодо вищевказаного автомобіля, псувати, пошкоджувати, проводити будь-які ремонтні та відновлювальні роботи, а також вносити будь-які зміни у технічний стан та зовнішній вигляд даного автомобіля, до скасування арешту майна, з тих підстав, що вказаний транспортний засіб має на собі відомості, які можуть бути використані як докази, необхідний для проведення слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні, зокрема експертиз, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучений транспортний засіб, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, або пошкоджене.

При цьому колегія суддів зазначає, що слідчим суддею в даному випадку щодо автомобіля застосовано найменш обтяжливий спосіб арешту майна, оскільки даний транспортний засіб передано його володільцю на відповідальне зберігання з можливістю користування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений транспортний засіб, яким було здійснено наїзд на особу із завданням тілесних ушкоджень, є знаряддям кримінально-протиправних дій та може зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та інші відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи, зокрема щодо належності та допустимості зібраних досудовим розслідуванням доказів, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки на стадії вирішення питання про накладення арешту не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 117, 376, 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2024 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000916.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , з доповненнями - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2024 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2024 за №0000916, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_18 ОСОБА_4