У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2024 м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 25 клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 001027 від 24.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 4 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 001027 від 24.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що Солом?янською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні N? 001027 від 24.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 та ч. 4 ст. 197-1 Кримінального кодексу України. Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за АДРЕСА_1 зареєстровано право власності на три об?єкти нерухомого майна загальною площею 477 кв.м, а саме: торгівельний павільйон загальною площею 119,00 кв.м з критим сезонним майданчиком загальною площею 67,00 кв.м; нежитловий (громадський) будинок літ. А загальною площею 142,0 кв.м та нежитловий (громадський) будинок літ. Б загальною площею 149,0 кв.м. Підставою для проведення державної реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно стали: рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 11.03.2013 у справі N? 2-1969/13; довідка N? 84/09-2018 та технічні паспорти N? 2018-91 та N? 2018-92 на нежитлові (громадські) будинки, які виготовлені 19.09.2018 ТОВ «БТІ-ЄВРОФАПС» на замовлення ОСОБА_5 . Крім того, встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_5 від 24.06.2022 N? 3B-022 про державну реєстрацію земельної ділянки та на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, розробленої ФОП ОСОБА_6 , 28.06.2022 в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :69:146:0005 з цільовим призначенням - 03.08 Для будівництва та обслуговування об?єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. Натомість, досудовим розслідуванням встановлено, що будівництво об?єктів нерухомості загальною площею 477 кв.м по АДРЕСА_1 здійснено без відповідних дозвільних документів на будівництво та за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку. За змістом ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, з яких об?єкти нерухомості вважаються самочинними, а саме, якщо вони: 1) збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту: 3) збудовані з істотним порушенням будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених ознак може свідчити про те, що об?єкт нерухомості є самочинним. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність чи користування (оренду), отримання документів, що посвідчують право на визначену земельну ділянку та державну реєстрацію відповідного права. Згідно листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 17.05.2024 установлено, що у Міському земельному кадастрі зареєстровані клопотання громадянина ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (код 69:146:0011) за вищевказаною адресою, зокрема, від 26.11.2013 N? К-22236, від 17.12.2014 N? К-23908 та від 09.07.2019 N? 571401341. За результатами розгляду клопотання від 17.12.2014 Київська міська рада 19.08.2015 надала дозвіл на розроблення документації із землеустрою, однак розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для підготовки проекту рішення Київської міської ради про передачу земельної ділянки до Департаменту не надходив. Крім того, згідно інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28.05.2024 вбачається, що у Міському земельному кадастрі відсутні відомості про реєстрацію заяв фізичних чи юридичних осіб щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером :69:146:0005, документи щодо вказаної земельної ділянки у Департаменті відсутні. Також встановлено, що Київська міська рада за поданням Департаменту рішень про передачу земельних ділянок з обліковим кодом 69:146:0011 та з кадастровим номером :69:146:0005 по АДРЕСА_1 у власність чи користування ні відповідачу, ні будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам не приймала, інформація щодо державної реєстрації речових прав на вказані земельні ділянки у Департаменті відсутня. Отже, з викладеного вбачається, що право власності чи право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України не оформлялось, правовстановлюючі документи на землю не реєструвались, відповідно право на будівництво нерухомого майна (забудову) не могло виникнути ні у ОСОБА_5 , ні у будь-якої іншої особи. Слід також зазначити, що факт відсутності у ОСОБА_5 права користування чи права оренди на земельну ділянку по АДРЕСА_1 вбачається з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2020 у справі N? 640/11601/19 за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення. У вказаній справі суд прийняв до уваги доводи та обґрунтування позивача про відсутність у нього належним чином оформлених прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , на якій розташоване нерухоме майно, що на праві власності належить останньому. Таким чином, нерухоме майно по АДРЕСА_1, збудовано на земельній ділянці, яка не була відведена будь-яким фізичним чи юридичним особам, зокрема, для будівництва нерухомого майна. Крім того, на Порталі державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація про реєстрацію дозвільних документів, що надають право на проведення будівельних (підготовчих) робіт та засвідчують прийняття збудованих об?єктів за вказаною адресою в експлуатацію. Вказане підтверджується інформацією Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28.05.2024, згідно якої вбачається, що Департаментом не видавалися та не реєструвалися документи, які дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об?єктів будівництва за адресою: АДРЕСА_1. Також, відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 29.05.2024 встановлено, що Департаментом не видавалися містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за вищевказаною адресою та в реєстрі адрес у місті Києві, відсутні відомості про документи щодо присвоєння об?єктам будівництва поштової адреси: АДРЕСА_1. разом з тим, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні Л? 0001027 від 24.08.2023 за участі сертифікованого інженера-землевпорядника проведено 09.05.2024 огляд земельної ділянки по АДРЕСА_1, за результатами проведення якого встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташовано об?єкти нерухомості, які використовуються як кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Таким чином, будівництво об?єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної форми власності площею 0,0324 га проведено за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, дозвільних документів, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, тобто в силу положень ст. 376 Цивільного кодексу України є самочинним будівництвом. Щодо проведення державної реєстрації права власності реєстрації права власності на вищезазначене самочинно збудоване нерухоме майно досудовим розслідуванням встановлено наступне. Як вже зазначалося, підставою для реєстрації в 2013 році права власності за ОСОБА_5 на торгівельний павільйон загальною площею 119,00 кв.м з критим сезонним майданчиком загальною площею 67,00 кв.м стало рішення N? 2-1969/13 (760/3601/13-ц). Досудовим розслідуванням встановлено, що спір у справі виник між позивачем - ОСОБА_5 та відповідачем - ТОВ «ДС» у зв?язку з відмовою останнього передати позивачу об?єкт інвестування. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_5 зазначав лише про існування інвестиційного договору від 01.04.2010 щодо будівництва торгівельного павільйону, разом з тим про існування будь-яких інших дозвільних документів на будівництво нерухомого майна та введення його в експлуатацію ОСОБА_5 не зазначено, як і не зазначено про отримання ним правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Крім того, слід звернути увагу, що в описовій частині рішення суду від 11.03.2013 відсутнє посилання на встановлені судом обставини, що торгівельний павільйон є капітальним будівництвом та, відповідно, має ознаки нерухомого майна, а в резолютивній частині вказаного рішення суду відсутнє зобов?язання органів БТІ здійснити державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на вказане майно. Слід зазначити, що за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевказане та беручи до уваги, що позовна заява ОСОБА_5 про визнання права власності була заявлена з формальних підстав не для визнання, а для набуття (встановлення) права власності, рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 11.03.2013 у справі N? 2-1969/13 (760/3601/13-ц) не могло бути підставою виникнення у ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді, а також не свідчить про добросовісність набуття у власність спірного майна. Крім того, в ході досудового розслідування кримінального провадження N? 0001027 від 24.08.2023 проведено допит свідка ОСОБА_7 , який, станом на 19.09.2018 перебував на посаді директора ТОВ «БТІ-ЄВРОФАПС». Згідно протоколу допиту ОСОБА_7 вбачається, що а ні довідка N? 84/09-2018, а ні технічні паспорти N? 2018-91 та N? 2018-92 ТОВ «БТІ-ЄВРОФАПС», які стали підставою для реєстрації у 2018 році права власності на нерухоме майно, не складалися та не видавалися товариством, а особа, яка зазначена як виконавець технічних паспортів - не виїжджала на об?єкти по АДРЕСА_1. Слід також зазначити, що беручи до уваги встановлені в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження обставини, Солом?янською окружною прокуратурою міста Києва прийнято рішення про вжиття в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» заходів представницького характеру на захист інтересів держави. Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, яка самовільно використовується ОСОБА_5 для розміщення самочинно збудованого нерухомого майна, перебуває в зоні санітарної охорони водопровідної мережі Д = 400. Стаття 73 Земельного кодексу України визначає, що до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони. Відповідно до п. 5 Правил охорони електричних мереж, 5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 р. N? 190 не дозволяється складати матеріали і предмети, накопичувати сміття ближче ніж за 5 м від осі водопровідних мереж, мереж водовідведення та пристроїв в межах охоронних санітарних зон; самовільно зводити споруди над водопровідними мережами, мережами водовідведення, пристроями будь-яких будівель та елементами благоустрою; здійснювати роботи на системах централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, відкривати ляди колодязів, спускатися в них, регулювати засувки без присутності представника виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення. Окрім цього, відповідно до ст. 36 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» від 01.10.2023 у межах зони санітарної охорони джерел питної води та об?єктів централізованого питного водопостачання господарська та інша діяльність обмежується. Забороняється розміщення, будівництво, введення в дію, експлуатація та реконструкція підприємств, споруд та інших об?єктів, на яких не забезпечено в повному обсязі дотримання всіх вимог і виконання заходів, передбачених у проектах зон санітарної охорони, проектах на будівництво та реконструкцію, інших проектах. В ході досудового розслідування встановлено, що співробітниками ПрАТ «АК «Київводоканал» за результатами проведеного обстеження по АДРЕСА_1 встановлено, що нерухоме майно за вказаною адресою розташоване безпосередньо на трасі водопровідної мережі Д= 400 мм, а також з порушенням зони санітарної охорони водопровідних вводів на бойлерну Д=100 мм та Д=150 мм. Згідно інформації ПрАТ «АК «Київводоканал» від 15.05.2024 власнику кафе з 2016 року вручалися приписи стосовно необхідності термінового вжиття заходів щодо звільнення зони санітарної охорони зазначеної водопровідної мережі, водночас вказані приписи не були виконані. Отже, вказане свідчить, що ОСОБА_5 не припинив вчинення кримінального правопорушення, земельну ділянку не звільнив, а продовжив самовільно займати вказану земельну ділянку та використовувати самочинно збудоване нерухоме майно по АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку. Враховуючи вказане та беручи до уваги, що самочинно збудоване нерухоме майно (торгівельний павільйон загальною площею 119,00 кв.м. з критим сезонним майданчиком загальною площею 67,00 кв.M., нежитловий (громадський) будинок літ. А загальною площею 142,0 кв.м та нежитловий (громадський) будинок літ. Б загальною площею 149,0 кв.м), яке зареєстроване на праві власності за ОСОБА_5 та земельна ділянка (кадастровими номерами :69:146:0005 загальною площею 0,0324 га, яка належить територіальній громаді міста Києва), мають значення речового доказу та в подальшому можуть бути об?єктом дослідження судової експертизи, постановою від 29.07.2024 вказане нерухоме майно по АДРЕСА_1 визнано речовим доказом. Отже, беручи до уваги вищевказане та той факт що, будівництво нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 на комунальній земельній ділянці здійснено без належним чином оформлених дозвільних документів, з порушенням вимог земельного, природоохоронного законодавства та законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, що у подальшому може призвести до настання небезпечних наслідків для життя і здоров?я людей виникла необхідність у накладенні арешту на вказане нерухоме майно із забороною розпорядження (відчуження) та користування, яке полягає у забороні проведення будь - яких будівельних, земельних, шляхових та інших робіт на об?єкті нерухомості та на земельній ділянці, яка розташована під нерухомим майном та використовується для його обслуговування. Згідно ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості провадження, можуть застосовуватись заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, у виді арешту майна. Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважити, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Враховуючи викладене у клопотанні, з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, прокурор просить накласти арешт на нежитлові приміщення, розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: торгівельний павільйон загальною площею 119, 0 кв.м. з критими сезонними майданчиками загальною площею 67, 00 кв. м., нежитловий (громадський) будинок літ. А загальною площею 142, 0 кв. м. та нежитловий (громадський будинок) літ. Б загальною площею 149, 0 кв.м., які згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать на праві власності за гр. ОСОБА_5 .

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання з підстав та за обставин, викладених у клопотанні, наполягав на його задоволенні.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, подав до суду письмове заперечення, які долучені до матеріалів провадження та досліджені слідчим суддею в судовому засіданні. Зазначив, що аналогічне клопотання про арешт майна прокурором в рамках кримінального провадження вже розглядалося слідчим суддею Солом?янського районного суду міста Києва. Ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 13 серпня 2024 року по справі N?760/17588/24 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Солом?янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 про арешт нерухомого майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N?0001027 від 24.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 197-1 Кримінального кодексу України. Крім цього, слідчим суддею повідомлено про можливість оскарження винесеного рішення до Київського апеляційного суду протягом п?яти днів з дня його оголошення. Відомості про подання апеляційної скарги прокурором на вказане судове рішення відсутні, з огляду на це можна стверджувати, що прокурор погодився із ним. У мотивувальній частині ухвали слідчого судді від 13 серпня 2024 року по справі №760/17588/24 суд, в тому числі зазначив, що "завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження». Обов?язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на прокурора також і ч. 3 ст. 132 КПК України. Слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна прокурор не долучив доказів та не навів доводів, які б свідчили про приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, з приводу якого подано клопотання про арешт і, відповідно, надавало підстави слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 132 КПК України прокурором не доведено, що у кримінальному провадженні N?0001027 існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, і, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора. Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає" (копію ухвали додаю). Як вбачається з самих матеріалів клопотання, поданих прокурором, гр. ОСОБА_5 є власником майна якому належить на праві приватної власності нежитлове приміщення, яким є торгівельний павільйон загальною площею 119,00 кв.м., з критим сезонним майданчиком загальною площею 67,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Підставою для відповідної реєстрації права власності послугувало рішення Солом?янського районного суду міста Києва №2-196913 від 11.03.2013 року. Після набуття права власності та відповідної державної реєстрації (тобто, визнання державою таких прав) на нерухоме майно ОСОБА_5 було подано до Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) клопотання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для відведення земельної ділянки (код земельної ділянки 69:146:011) з метою обслуговування та експлуатації вищезазначеного нерухомого майна. 19.08.2015 року Київською міською радою було надано Дозвіл на розроблення документації із землеустрою (ДОЗ -0300) на підставі висновку постійної комісії Київради з питань містобудування, архітектури та землекористування (протокол N?15 від 25.06.2015р.) Після отримання відповідного дозволу інженером-землевпорядником ОСОБА_10 , був розроблений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_5 для обслуговування та експлуатації кафе по АДРЕСА_3 . Даний проект землеустрою до сьогодні знаходиться в Департаменті містобудування та архітектури Київської міської ради (КМДА) з метою отримання висновку про його погодження задля надання в оренду земельної ділянки для обслуговування та експлуатації кафе. Підтвердженням правомірності набуття права власності є той факт, що за 11 років ні Київська міська державна адміністрація ні Солом?янська районна в місті державна адміністрація, ні інший орган виконавчої влади не оспорювала набуте ОСОБА_5 право власності. Рішення Солом?янського районного суду міста Києва N? 2-196913 від 11.03.2013 року не оспорене та не скасоване. Відомості у Реєстрі речових прав на нерухоме майно є чинними та підтверджують право приватної власності на майно за ОСОБА_5 . У 2013 році в результаті поділу майна було утворено два окремих об?єктів нерухомого майна, а саме: нежитловий будинок під літер А, площею 142,0 кв.м. та нежитловий будинок під літер Б, площею 149,0 кв.м. Також, слід зауважити, що об?єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, було підключено до мереж електропостачання (Договір про постачання електричної енергії N?73495 від 25 жовтня 2013 року) та водопостачання. Відповідно до договору N?11652/5-09 від 14.11.2013року, укладеного з ПАТ АК«Київводоканал» останнім надаються послуги з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі по об?єкту за адресою : АДРЕСА_1. Станом на сьогодні договір є чинним. Зазначене спростовує версію прокурора та дізнавача про "нібито" незаконне самовільне заволодіння як земельної ділянки так і нежитлового приміщення, так і здійснення будь-якого самочинного будівництва. ОСОБА_5 утримує у належному стані будівлю, яка є у його власності, проводив поточний ремонт. Сплачує відповідні обов?язкові платежі. Будь-яких протиправних дій не вчиняє. На сьогоднішній день, власник майна не приховує своє майно, не пошкоджує, не псує, не знищує, не перетворює, та не відчужує його, не здійснює будівництво чи ремонт, це зокрема підтверджується копією протоколу огляду від 09.06.2024 року (а.с. 53-58), яке подано прокурором разом із клопотанням про накладення арешту. Звертаю увагу суд на тому, що сам прокурор у поданому клопотанні про накладення арешту зазначає, що у міському земельному кадастрі зареєстровані клопотання громадянина ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (код 69:146:0011) за вищевказаною адресою, зокрема, від 26.11.2013 Ne-22236, від 17.12.2014 року NeK-23908 та від 09.07.2019 року N?571401341. За результатами розгляду клопотання від 17.12.2014 року Київська міська рада 19.08.2015 року надала дозвіл на розроблення документації із землеустрою. А доводи прокурора, щодо обґрунтування клопотання, містять інформацію про "нібито" наявність приписів державних органів та установ, але самі приписи у матеріалах справи відсутні.

Заслухавши доводи прокурора, представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання прокурора про накладення арешту на майно та подані на нього заперечення, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України має застосовуватись з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює повноваження в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є тимчасовий доступ до речей та документів.

Положеннями п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України та ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечує тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому статтями 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, слідчим суддею встановлено, що Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001027 від 24.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 356 КК України, та зі змісту Витягу слідує, що надійшов рапорт від співробітників поліції про те, що невстановленими особами суб`єктів господарювання здійснюється самоправство, виражене у будівництві літніх терас із порушенням вимог законодавства та самовільною забудовою земельних ділянок, що розташовані у Солом`янському районі міста Києва, що заподіює значну шкоду державним та громадським інтересам.

Слідчим суддею були досліджені подані до клопотання матеріали кримінального провадження, а також встановлено, що гр. ОСОБА_5 є власником торгівельного павільйону загальною площею 119,00 кв.м., з критим сезонним майданчиком загальною площею 67,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Підставою для відповідної реєстрації права власності послугувало рішення Солом?янського районного суду міста Києва №2-196913 від 11.03.2013 року. Після набуття права власності та відповідної державної реєстрації на нерухоме майно ОСОБА_5 було подано до Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) клопотання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для відведення земельної ділянки (код земельної ділянки 69:146:011) з метою обслуговування та експлуатації вищезазначеного нерухомого майна. 19.08.2015 року Київською міською радою було надано Дозвіл на розроблення документації із землеустрою (ДОЗ -0300) на підставі висновку постійної комісії Київради з питань містобудування, архітектури та землекористування (протокол N?15 від 25.06.2015р.) Після отримання відповідного дозволу інженером-землевпорядником ОСОБА_10 , був розроблений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_5 для обслуговування та експлуатації кафе по АДРЕСА_1. Рішення Солом?янського районного суду міста Києва N? 2-196913 від 11.03.2013 року не оспорене та не скасоване. За результатами розгляду клопотання від 17.12.2014 року Київська міська рада 19.08.2015 року надала дозвіл на розроблення документації із землеустрою.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, прокурором не доведено слідчому судді обставин вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також не доведено - що накладення арешту на майно сприятиме виконанню завдань кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що право власності було набуто на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та у встановленому законом порядку не скасовано, а тому у слідчого судді відсутні підстави вважати, що заволодіння майном відбулось без достатньої на те правової підстави.

Враховуючи викладене, у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 001027 від 24.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 4 ст. 197-1 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1