ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/541/25 Справа № 192/2771/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ( у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_8 , на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України про застосування положень ч.2, ч. 3 ст. 74 КК України щодо засудженого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», засудженого вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 лютого 2022 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

встановив:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи « Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України про звільнення ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Вільнянського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21) Міністерства юстиції України суд першої інстанції зазначив, що на даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 лютого 2022 року, яким його було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Остаточне покарання призначене за правилами ст. 71 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Суд вважав, що звільнення ОСОБА_7 від покарання, яке було призначене йому вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02.02.2022 року за правилами ст. 71 КК України є втручанням у резолютивну частину вказаного вироку суду, а тому не належить до повноважень суду під час розгляду питання про звільнення і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України.

У апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» щодо засудженого ОСОБА_7 та вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 лютого 2022 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, без застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 лютого 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного вироком Вільнянського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2020 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Тобто, на думку прокурора, Державною установою «Солонянська виправна колонія (№21)» виконуються два вищезазначені вироки та в даному випадку питання пов`язане із виконанням вироку повинно було вирішуватися Солонянським районним судом Дніпропетровської області.

Прокурор вказав, що вироком Вільнянського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за крадіжку на суму 1900 грн. 09 коп., яку він вчинив 09 листопада 2019 року, тобто вказана сума не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян (у 2019 році становило 1921 грн.).

Таким чином, прокурор вважає, що суду першої інстанції необхідно було виключити з останнього вироку покарання, приєднане частково з попереднього вироку, у якому злочин декриміналізовано.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу.

- засуджений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеояційної скарги

прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевірши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Так, за приписами п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, в тому числі у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розгляд питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України, не належить до його повноважень, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та підставою для скасування судового рішення та прийняття судом апеляційної інстанції свого рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», відповідно до якого кримінальна відповідальність за статтею 185 може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

А тому, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтею 185 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у справі № 278/1566/21 від 07 жовтня 2024 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Частиною 1 цієї статті визначено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Вільнянського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2020 року за ч.3 ст.185 КК України за вчинення 09 листопада 2019 року вказаного кримінального правопорушення.

Розмір завданої шкоди за наведеним вироком складає 1900, грн. 09 коп., яка є меншою ніж 2 неоподаткованих мінімуму доходів громадян.

Тобто, наведене вище вчинене ОСОБА_7 діяння декриміналізовано та підпадає під дію положень ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 засуджений вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 лютого 2022 року за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вільнянського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2020 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років та 6 місяців позбавлення волі.

При цьому, за вказаним вироком ОСОБА_7 засуджений за вчинення в період часу з 14 год. 23 хв. 11 серпня 2021 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме повторне викрадення чужого майна (крадіжки), поєднанане з насильством.

Таким чином, в цій частині не можуть бути застосовані положення ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, однак при цьому підлягають застосуванню в іншій частині, щодо приєднаного покарання на підставі ст. 71 КК України.

Як встановлено, вирок Вільнянського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2020 року виконується вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 лютого 2022 року на підставі ст. 71 КК України.

А тому, суд першої інстанції повинен був з урахуванням вимог ст.ст. 537, 539 КПК України, Закону України № 3886-IX та положень ст.ст. 5, 74 КК України, негайно звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Вільнянського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2020 року за ч.3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням карності діяння та вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 лютого 2022 року за ч.2 ст. 186 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України про звільнення від покарання щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» про звільнення від покарання щодо засудженого ОСОБА_7 .

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 лютого 2022 року за ч. 2 ст. 186 КК України.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 , від покарання, призначеного вироком Вільнянського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку із усуненням караності діяння.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4