Справа № 629/1086/25
Провадження № 1-кс/629/342/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000255 від 14.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 ч.1 КК України, -

встановив:

Слідчий відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_4 17.02.2025 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням, погодженим начальником Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «ВАЗ» моделі «212140» зеленого кольору право власності, на який належить ОСОБА_6 з д.н.з. НОМЕР_1 з причепом синього кольору, право власності на який належить ОСОБА_7 з д.н.з. НОМЕР_2 , у якому знаходиться близько 1-1,5 м2 сухих, староспиляних та порубаних фрагментів деревини породи «Акація» вкритих поліпропіленовим теном білого кольору шляхом заборони розпоряджуватися, відчужувати вказане майно.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 14.02.2024 року до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: с.Алісівка, Лозівського району, Близнюківської ТГ, Харківської області, працівниками поліції був зупинений автомобіль Нива д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозить дрова без дозвільних документів.

14.02.2025 в ході огляду місця події: відкритої ділянки місцевості навпроти буд. 13, с. Алісівка Близнюківської ТГ Лозівського р-н Харківської області було виявлено та вилучено автомобіль марки «ВАЗ» моделі «212140» зеленого кольору право власності на який належить ОСОБА_6 з д.н.з. НОМЕР_1 з причепом синього кольору, право власності на який належить ОСОБА_7 з д.н.з. НОМЕР_2 , у якому знаходиться близько 1-1,5 м2 сухих, староспиляних та порубаних фрагментів деревини породи «Акація» вкритих поліпропіленовим теном білого кольору.

14.02.2025 року постановою слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 вищевказане майно визнано речовим доказом.

Прокурор ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив клопотання розглянути без його участі, на задоволенні клопотання наполягав.

Власники майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про час слухання справи були повідомлені належним чином.

Адвокат ОСОБА_3 просила відмовити у клопотанні про арешт майна за безпідставністю, посилаючись на те, що ОСОБА_8 на автомобілі батька «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 та причепі сусіда ОСОБА_7 , з власного домоволодіння перевозив власні, сухі поколоті дрова до своєї матері, яка потребувала допомоги від свого сина. Адвокат зазначив, що дрова, які перевозив ОСОБА_9 , останній придбав вже давно для власного використання, віз дрова для матері, оскільки матері треба було обігрівати будинок. В разі задоволення клопотання і накладення арешту на майно, яке просить прокурор, то буде порушене право власності ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на їх майно.

Дослідивши надані докази, вислухавши учасників процесу слідчий суддя встановив наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Як зазначено у ч.3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Положеннями ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.

Так, частиною 1 статті 246 КК України передбачена відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Об`єктом цього кримінального правопорушення є встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу як важливого елемента навколишнього природного середовища.

При цьому предметом кримінального правопорушення є дерева і чагарники, які ростуть у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду.

Слід звернути увагу, що предметом кримінального правопорушення за статті 246 Кримінального кодексу України є сироростучі (живі) дерева і чагарники, які знаходяться на пні (не відділені від коріння), у т.ч. порубку сіянців, саджанців, підліска. Не визнаються предметом злочину трава, очерет, пеньки, хмиз - мертві стовбури дерев або їх частин, які лежать на поверхні ґрунту.

Разом з тим, жодних доказів або обґрунтувань того, що фрагменти деревини, на які слідчий просить накласти арешт, є незаконно зрубаними, а отже мають ознаки речових доказів, органом досудового слідства не надано і в клопотанні не зазначено.

Також до клопотання про арешт майна не долучено відповідних доказів, які б могли свідчити про незаконність походження вилученої деревини.

Так, у Витягу з ЄРДР зазначений короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: … був зупинений автомобіль Нива д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозить дрова без дозвільних документів.

З Протоколу огляду від 14.02.2025 вбачається, що «був зупинений автомобіль марки «ВАЗ» моделі «212140» зеленого кольору право власності, який був під керуванням ОСОБА_8 з д.н.з. НОМЕР_1 з причепом синього кольору, з д.н.з. НОМЕР_2 , у якому знаходиться близько 1-1,5 м2 фрагментів деревини, яке є сухим породи «Акація» - зі слів ОСОБА_8 … фрагменти деревини є порубані та староспиляними. У автомобілі, причепі, або серед фрагментів деревини, а також на місці події пили звичайної, бензинової, електричної, будь-якої сокири або інших предметів для порубки або спилу не виявлено.»

Згідно Протоколу огляду місцевості від 14.02.2025 встановлено, що безпосереднім місцем огляду є територія домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_8 , на території розташований сінник з шиферу, поряд з яким є купа накладених фрагментів деревини, сухе, староспиляне. Візуальне вилучені фрагменти схожі на фрагменти деревини, які були у причепі з д.н.з. НОМЕР_2 .

При розгляді заяв про втручання держави у здійснення права власності ЄСПЛ спершу розглядає, чи таке втручання здійснювалося для досягнення соціально значущої мети, а також у межах існуючого законодавства. Щодо першого критерію, Суд залишає державі можливість самостійного оцінювання.

Як свідчить аналіз практики ЄСПЛ, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти ( наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.

Згідно з вимогами ст.171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити таки захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи, що безпосередньо під час розгляду справи, не доведено правових підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучено 14.02.2025 в ході огляду місця події, володільцем яких являється ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Згідно ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Керуючись ст.170,172,173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні клопотання слідчого відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000255 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 5-денний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_10