Провадження №1-кп/127/1109/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання, ОСОБА_5 ,

законного представника особи, стосовно якої розглядається клопотання, ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі № 12 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку. Клопотання мотивувала тим, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, на цей час не відпали. Наголосила на тому, що ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки особливо тяжкого злочину, не має постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків, натомість страждає на психічне захворювання. А тому, перебуваючи на волі, останній може переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

ОСОБА_5 , його захисник та законний представник проти продовження строку дії запобіжного заходу не заперечували.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до такого висновку.

Частиною першою статті 508 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) регламентовано, що до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Зі змісту частини другої зазначеної статті вбачається, що дані запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

При цьому, частиною третьою статті 508 КПК визначено, що застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Норми чинного кримінально-процесуального законодавства, встановлюють вимоги щодо строку та порядку звернення до суду з відповідним клопотанням. Зокрема, положеннями статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу спливає 23.03.2025. Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу надійшло до суду через відділ прийому 12.03.2025. Зі змісту зазначеного клопотання не убачається чи був вручений його примірник стороні захисту. Отже, стороною обвинувачення були дотриманні вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо строку звернення до суду з відповідним клопотанням, проте не дотримані вимоги щодо вручення копії клопотання. Разом з тим, суд враховує, що сторона захисту не заперечувала проти розгляду клопотання прокурора, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Крім того, зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання сторони обвинувачення по суті, надавши доводам сторін кримінального провадження відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора, суд враховує таке.

З наданих суду матеріалів випливає, що 11.09.2024 був складений протокол про затримання ОСОБА_5 за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК. Зі змісту зазначеного протоколу убачається, що затримання ОСОБА_5 не відбулося у зв`язку з тим, що останній з 12:25 год. 10.09.2024 втратив свідомість та перебував у безпорадному стані тривалий час.

У подальшому ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2024 до ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку на 60 днів до 13.12.2024. Ухвалою слідчого судді від 09.12.2025 строк дії застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу був продовжений до 06.02.2025.

За результатом проведення підготовчого судового засідання суд продовжив ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 , зокрема в частині того, чи є він суб`єктом інкримінованого йому діяння, потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час розгляд клопотання не завершений, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК. Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді маячного розладу, внаслідок якого не може усвідомлювати значення свої дій на керувати ними. Суд також враховує, що на цей час судовий розгляд клопотання не завершений. Тому з метою попередження ухилення ОСОБА_5 від явки до суду, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити йому строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключає його небезпечну поведінку, а саме до КП «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» Рівненської обласної ради (вулиця Миру, 36-А, село Орлівка, Сарненський район Рівненська область) на 60 днів.

Керуючись статтями 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до КП «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» Рівненської обласної ради (вулиця Миру, 36-А, село Орлівка, Сарненський район Рівненська область), продовжити на 60 днів, тобто з 13.03.2025 до 23:59 год. 11.05.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: