ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000101 від 09.03.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Українського Пологівського району Запорізької області, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проходив службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кулеметника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти в званні «солдат», раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2022 № 11 ОСОБА_3 призначено на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та він вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за вказаною посадою.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_8 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_8 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 19.01.2023 солдат ОСОБА_3 був госпіталізований до «Міська лікарня № 9» Запорізької міської ради, де проходив стаціонарне лікування.

31.01.2023 солдат ОСОБА_3 виписаний з медичного закладу та, достовірно знаючи про обов`язок з`явлення до місця служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, 01.02.2023 не з`явився до місця несення служби, а саме до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини поблизу АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв і перебував за межами місця служби до 09.11.2023.

Кримінальна відповідальність за вказане кримінальне правопорушення передбачена ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, відповідно до яких він визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та повністю підтвердив обставини за яких вчинив дане кримінальне правопорушення. Так, ОСОБА_3 пояснив, що дійсно проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та 01.02.2023 року не з`явився до місця несення служби, з лікувального закладу де він знаходився на лікуванні з 19.01.2023 року та звідки був виписаний 31.01.2023 року. Свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, перебував за межами місця служби до 09.11.2023 року. Разом з тим, повідомив, що щиро кається у вчиненому та бажає проходити службу у лавах Збройних Сил України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що всі учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, при цьому, судом було роз`яснено, що у такому випадку учасники справи будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти розгляду судового провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які усіма учасниками судового розгляду визнані та ніким не оспорюються.

Отже, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, доведена повністю, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України.

Вирішуючи питання про покарання, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що останній раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання.

Відповідно до службової характеристики від 18.02.2023 року за підписом заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_9 характеризується посередньо.

Натомість допитані за клопотанням сторони захисту у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 товариші ОСОБА_3 по службі у військовій частині НОМЕР_1 , зазначили, що ОСОБА_3 характеризують лише з позитивної сторони, як дисциплінованого військовослужбовця, надійного товариша по службі, який до виконання своїх службових обов`язків ставився відповідально.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно з ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

З врахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи винного, його ставлення до вчиненого, який щиро розкаявся в скоєному, бажає проходити службу у лавах Збройних Сил України, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону наближене до мінімальною межі, за яким визнав його винуватим.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому суд враховує, що у зв`язку із набранням 27.01.2023 чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022 № 2839-IX, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст.ст. 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК, вчинене в умовах воєнного стану.

З огляду на вищевказані обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Речові докази і судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Під час судового розгляду прокурором не заявлялось клопотань про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи іншого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили. Тому запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Строк відбування покарання слід обчислювати з дня приведення вироку до виконання після набрання ним законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 374-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня приведення вироку до виконання після набрання ним законної сили

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1