Справа № 128/4052/24
Провадження №11-кп/801/453/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16.12.2024 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України,

в с т а н о в и в:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 29.01.2024 за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення, а також факту недоцільності подальшого виконання призначеного покарання внаслідок досягнення цілей покарання в процесі його відбування.

Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Апеляційну скаргу мотивує тим, що він критично відноситься до свого минулого, повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому та став на шлях виправлення, що підтверджується його позитивною характеристикою, наявністю заохочень, працевлаштованістю. Крім того, він під час відбування покарання пройшов курс навчання для соціальних робітників з числа засуджених та отримав відповідну кваліфікацію для виконання обов`язків соціального робітника.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, виступ прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

З наведеного слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 6 років позбавлення волі у Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)» на виконання вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 29.01.2024.

ОСОБА_7 відбув більш ніж 3/4 строку покарання, що надає йому формальне юридичне право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України.

З матеріалів провадження ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_7 , його ставлення до праці та його особу, які б свідчили, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і свідчить про можливість звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково, судом не встановлено.

Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 10 квітня 2019 року.

3 10 квітня 2019 року по 31 жовтня 2019 року тримався в державній установі «Вінницька установа виконання покарання (№ 1)», де характеризувався наступним чином: до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заходи заохочення не застосовувались.

3 31 жовтня 2019 року по 12 грудня 2019 року тримався в державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)», де характеризувався наступним чином: до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заходи заохочення не застосовувались.

3 12 грудня 2019 року по 22 червня 2020 року тримався в державній установі «Вінницька установа виконання покарання (№ 1)», де характеризувався наступним чином: до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заходи заохочення не застосовувались.

3 22 червня 2020 року по 03 серпня 2020 року тримався в державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)», де характеризувався наступним чином: до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заходи заохочення не застосовувались.

3 03 серпня 2020 року по 02 травня 2024 року тримався в державній установі «Вінницька установа виконання покарання (№ 1)», де характеризувався негативно: до дисциплінарної відповідальності притягувався 4 рази. Заходи заохочення не застосовувались.

В державну установу «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» прибув 02 травня 2024 року, де за час відбування покарання характеризується наступним чином: до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заходи заохочення застосовувались 2 рази.

До суспільно - корисної праці відноситься не завжди відповідально. В установі непрацевлаштований за власним бажанням. Приймає участь у роботах по благоустрою установи, проте виконує їх не завжди якісно, не вбачає в них суспільної користі, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе, намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, намагається з відповідальністю ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд та використовує їх тільки за призначенням, намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці, не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно - технічних навичок, залучений до участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», «Фізкультура і спорт», проте активної участі в них не приймає.

Провину у скоєнні злочину не визнав, не звинувачує інших осіб, не виправдовується, не стверджує, що не було іншого виходу, шкодує, що був викритий правоохоронними органами, не шкодує про вчинене ним кримінальне правопорушення, заперечує вчинене.

В індивідуальній програмі щодо засудженого заходи виконані частково, засуджений не в повній мірі вмотивований виконувати заходи, тому потребує у плануванні інших завдань, які впливають на криміногенну потребу.

Фактори ризику які впливають на поведінку особи - вживання алкоголю. ОСОБА_7 , не в повній мірі вмотивований до зміни свого життя, вважає, що деяка антисоціальна поведінка є нормою.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 раніше 5 разів притягувався до кримінальної відповідальності, з яких 1 раз звільнявся умовно-достроково від відбування покарання та 2 рази з випробуванням - іспитовим строком, не шкодує про вчинене кримінальне правопорушення, непрацевлаштований за власним бажанням, до суспільно - корисної праці відноситься не завжди відповідально, за період відбування покарання має чотири дисциплінарні стягнення та лише два заохочення від адміністрації установи, підстав вважати, що засуджений довів своє виправлення, немає.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 на даний час не довів свого виправлення, а тому умовно-дострокове звільнення засудженого на цьому етапі його відбування покарання, є передчасним.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16.12.2024 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4