УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня2024 року

м. Київ

справа № 389/3293/21

провадження № 51-5522 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту його затримання.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 07 жовтня по 02 грудня 2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у виді домашнього арешту із раніше встановленими обов`язками.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на її користь 5 737, 01 грн матеріальної шкоди, 200 000 грн моральної та 6 238, 80 грн витрат на залучення експерта.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19 вересня 2024 року залишено без задоволення апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_10 , частково задоволено апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 .

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2024 року в частині вирішення цивільного позову законного представника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , про відшкодування моральної шкоди змінено, цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду в сумі 1 533 600 грн.

Взято ОСОБА_4 під варту в залі суду.

У решті вирок суду залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 08 серпня 2021 року, близько 02 год 15 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом із неповнолітньою ОСОБА_8 знаходився поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел направлений на зґвалтування ОСОБА_8 , тобто на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 є неповнолітньою, користуючись відсутністю інших осіб та своєю фізичною перевагою, з метою задоволення статевої пристрасті повалив останню на землю та стягнув спідню білизну, після чого вступив із нею у статеві зносини природнім шляхом. Після цього, ОСОБА_4 змусив неповнолітню ОСОБА_8 вступити з ним у статевий зв`язок шляхом орального проникнення у тіло останньої без її добровільної згоди.

В результаті вказаних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування вказує, що апеляційним судом належним чином не було перевірено доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої щодо невідповідності призначеного місцевим судом покарання, яке призначене у розмірі наближеному до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 152 КК України, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи засудженого, не наведено переконливих мотивів та обґрунтувань в цій частині. Стверджує, що суд належним чином не врахував обставини провадження та наслідки, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання, і наявність обставини, яка його обтяжує. На думку прокурора, оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання є невмотивованим і необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам статей 370, 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 3 ст.152 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор порушує питання про недотримання судами визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Як слідує зі змісту вироку, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання місцевий суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та відсутність пом`якшуючих обставин.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років, оскільки за обставин цього кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого саме таке покарання є співмірним і адекватним характеру вчинених дій та їх небезпечності.

Не погодившись із вироком суду в частині призначеного ОСОБА_4 покарання, прокурор та представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 звернулися із апеляційними скаргами, за результатами розгляду яких суд апеляційної інстанції залишив їх без задоволення, а оскаржуваний вирок змінив лише в частині вирішення цивільного позову законного представника потерпілої.

Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд вказав, що при призначенні ОСОБА_4 покарання судом враховано всі обставини, які передбачені вимогами статей 50, 65 КК України, зокрема і ті, на які посилалися прокурора та адвокат ОСОБА_11 , а покарання за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім цього, суд апеляційної інстанції, врахувавши характер та обсяг фізичних, душевних і психічних страждань потерпілої, завданих умисними протиправними діями ОСОБА_4 , що призвело до порушення її звичайного способу життя, погіршення самопочуття, фізичного та психологічного стану здоров`я та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, стягнув з останнього моральну шкоду у сумі 1 533 600 грн.

Підсумовуючи наведене, на переконання Суду, призначене засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За встановлених обставин у цьому кримінальному провадження відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через м`якість, в аспекті приписів ст. 414 КПК України, оскільки у даній справі досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

За наслідками апеляційного розгляду суд проаналізував доводи апеляційних скарг, належним чином їх перевірив, надав достатні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення, з якими погоджується і Верховний Суд.

Апеляційний розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Вагомих аргументів, які б свідчили про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3