Справа № 524/4965/24
Провадження № 1-кс/524/475/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 Слідчій суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській областіОСОБА_5 від 28.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000146 від 16.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із скаргою на постанову слідчого СВ Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській областіОСОБА_5 від 28.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000146 від 16.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Скарга була обґрунтована тим, що 28.11.2024 слідчим було закрито кримінальне провадження. Вважає, що оскаржувану постанову необхідно скасувати через те, що вона прийняття без дослідження всіх обставин кримінального провадження.

В судовому засіданні слідчий проти задоволення скарги заперечував.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення слідчого і дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000146 від 16.08.2021, приходить до наступного.

В провадженні СВ відділення поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області перебувало кримінальне провадження №0000146 від 16.08.2021.

28.11.2024 слідчим СВ Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 була прийнята постанова про закриття кримінального провадження №0000146 від 16.08.2021 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кримінальне провадження закривається слідчим, дізнавачем, прокурором з підстав, передбачених ст.284 КПК України, зокрема, у разі, коли встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України).

У будь-якому випадку воно може бути закрите лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК України порядку. Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, при розгляді скарги на постанову про закриття провадження, слід з`ясувати питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження (Розділ 3 Листа ВССУ від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17 «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування»).

У диспозиції частини першої статті 190 КК України міститься визначення шахрайства як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману або зловживання довірою. При цьому шахрайство це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб.

Отримання майна за умови виконання якого-небудь зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство в тому разі, коли винна особа в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання не виконувати. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати укладення договорів кредиту, позики, попередньої оплати за виконання певної робити, тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати належно обумовлену роботу чи повернути борг. Обман як спосіб шахрайства полягає в повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або у приховуванні відомостей про різноманітні обставини, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого. До вказаних обставин відносяться й такі, що стосуються певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб. Із суб`єктивної сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Такі висновки викладені в постанові Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 вересня 2018 року по справі № 760/12094/13-к.

Зміст прямого умислу утворюють два моменти - інтелектуальний і вольовий. Інтелектуальний мотив визначається усвідомленням суспільно небезпечного характеру вчиненого діяння і передбачення суспільно небезпечних наслідків, в той час як вольовий - бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, які передбачаються винною особою.

Вчиняючи шахрайство, винна особа цілком усвідомлює суспільну небезпечність самого діяння, тобто фактичну сторону діяння та його суспільне значення, усвідомлює об`єкт та предмет злочину, цінність матеріальних благ та інших предметів спеціального призначення, усвідомлює спосіб вчинення злочину, той факт що свідомо вводить потерпілого в оману шляхом обману чи зловживання довірою, що останній лише зовнішньо добровільно передає їй предмет злочину, тоді як фактично ця воля потерпілого є фіктивною, усвідомлює факт заволодіння майном, правом на майно чи предметами спеціального призначення.

Таким чином, об`єктивна та суб`єктивна сторона шахрайства, як конкретного акту вольової поведінки суб`єкта злочину, знаходяться у тісному взаємозв`язку та взаємообумовленості. Вчинюване шляхом обману чи зловживання довірою заволодіння майном, правом на майно, предметами спеціального призначення є свідомим та вольовим діянням, яке обумовлено потребами, інтересами винної особи, прагненням досягнення конкретного результату свідомо вибраним шляхом.

Зловживанням довірою в складі шахрайства є використання наданих на підставі відносин довіри можливостей і повноважень всупереч тим завданням і цілям, для вирішення і досягнення яких вони були надані, з огляду на особливий характер відносин з винною особою. За умови, що винний має у правомірному володінні чуже майно, передане на підставі відносин довіри, наступне використання наданих йому повноважень для протиправного обернення майна (придбання права на майно) з метою реалізації умислу, що виник у винного після фактичного одержання майна, свідчить про застосування винним зловживання довірою як способу вчинення злочину, якщо після одержання майна винний розпорядився ним як своєю власністю і намагався ухилитися від виконання вимоги власника про його повернення(постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 січня 2023 року по справі № 723/4583/21)

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування кримінально-процесуальними й криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Слідчий суддя відзначає, що оскаржувана постанова була обґрунтована фінансовою можливістю ОСОБА_6 виконати взяті на себе зобов`язання із повернення коштів та фактом часткового повернення коштів, а тому слідчий дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення та визначив, що відносини, що склались між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 носять цивільно-правий характер.

Разом із тим, слідчий суддя наголошує на тому, що оскаржувана постанова не містить належної оцінки дій ОСОБА_6 , в частині отримання коштів, ухилення від їх повернення, зокрема щодо наявності ознак суспільно небезпечного діяння у вказаних діях та їх відповідність ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України

Слідчий суддя враховує те, що в кримінальному провадженні не було встановлено дійсного розміру шкоди, оскільки відомості щодо розміру невиконаного зобов`язання, отримані в результаті обшуку та подальшої експертизи і відомості, отримані в результаті допиту свідків є різними.

Також, слідчий суддя приймає до уваги те, що після скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження, слідчим було проведено лише одну слідчу дію допит свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

У зв`язку із викладеним, слідчий суддя вважає, що проведене досудове розслідування є неповним.

З цих підстав, слідчий суддя вважає за можливе скасувати оскаржувану постанову.

Керуючись ст. 9, 110, 283, 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській областіОСОБА_5 від 28.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000146 від 16.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Постанову слідчого СВ Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській областіОСОБА_5 від 28.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000146 від 16.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_9