Справа № 194/416/25
Номер провадження 1-кс/194/56/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року Суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області із скаргою на бездіяльність прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 04.03.2025 року він звернувся до прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 з повідомленням про кримінальне правопорушення, з огляду на те, що в межах кримінального провадження №0000260 від 13.10.2021 року та в кримінальній справі №185/6186/22 відсутні документи щодо прийняття заяви від ОСОБА_4 , на підставі яких було внесено відомості до ЄРДР. 07.03.2025 року черговим прокурором його було повідомлено про те, що на його повідомлення від 04.03.2025 року надана письмова відповідь, однак його повідомлення не внесено до ЄРДР. У зв`язку з чим, він не погодився та звернувся до слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, та ухвалою від 11.03.2025 року його скаргу було повернуто, та роз`яснено про те, що розгляд скарги відноситься до територіальної юрисдикції Тернівського міського суду Дніпропетровської області. У зв`язку з чим, він звернувся до слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області та просить: 1) витребувати з Павлоградської окружної прокуратури матеріали кримінального провадження №0000260 від 13.10.2021 року з копіями; 2) зобов`язати прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 внести відомості до ЄРДР відповідно до його повідомлення від 04.03.2025 року про кримінальне правопорушення вчинене працівниками правоохоронних органів ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області та надати витяг з ЄРДР.

Перевіривши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності; якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч. 1 ст. 304 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

У свою чергу, ч.1 ст. 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Підсудність - це сукупність юридичних властивостей кримінального провадження, на підставі яких кримінальний процесуальний закон визначає, в якому саме суді і в якому складі суддів має розглядатися і вирішуватися по суті справа. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя у кримінальному провадженні.

Правила про підсудність випливають із основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засад кримінального провадження, визначених у гл. 2 КПК, а також засад організації судової влади, окреслених розд. 1 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів". Вони безпосередньо ґрунтуються на принципах побудови системи судів загальної юрисдикції, встановлених ч. 1 ст. 17 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", а саме територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

За нормами КПК вбачається, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Разом з тим, ч. 6 ст. 9 КПК України встановлено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, а також засади диспозитивності, зокрема, ч. 3 ст.26 КПК, згідно з якою слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що не тільки винесені на їх розгляд сторонами, але й віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Оскільки судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, то з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, поданих в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом.

Така ж позиція щодо територіальної підсудності розгляду скарг в порядку ст. 303 КПК України, викладена в Постанові Верховного суду від 30 липня 2021 року у справі 234/8753/21.

Аналогічна позиція міститься і у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо окремих питань здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю в кримінальному провадженні» (вих. № 223-1650/0/4-16 від 16 червня 2016 року), де роз`яснено, що відповідно до частини 2 статті 132 КПК України усі клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжних заходів, подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування.

Таким чином, слід зробити висновок, що територіальна підсудність справ щодо розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокуратури відноситься до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини.

Так, з наданих до суду матеріалів вбачається, що скаржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора, відповідно якої просить зобов`язати прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 внести відомості до ЄРДР відповідно до його повідомлення від 04.03.2025 року про кримінальне правопорушення вчинене працівниками правоохоронних органів ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області та надати витяг з ЄРДР.

У своєму повідомленні від 04.03.2025 року ОСОБА_2 просить внести відомості до ЄРДР за фактом фальсифікації кримінального правопорушення правоохоронними органами ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області та зловживання службовим становищем (повноваженнями). Після внесення до ЄРДР передати до ДБР в м. Полтава для проведення досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2025 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Павлоградської окружної прокуратури, за фактом того, що 04.03.2025 року він звернувся до прокурора з повідомленням про кримінальне правопорушення, вчинене працівниками ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області, яке полягає у наданні недостовірної інформації стосовно кримінального провадження № 0000260 від 13.10.2021 року та фальсифікації матеріалів зазначеного кримінального провадження, було повернуто. Ухвала обґрунтована у тому числі тим, що оскільки орган досудового розслідування працівники якого, на думку заявника, вчинили кримінальне правопорушення, розташований у м. Тернівка Дніпропетровської області, отже справа щодо розгляду скарги відноситься до територіальної юрисдикції Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

З огляду на досліджені матеріали, зі змісту скарги ОСОБА_2 вбачається, що останню подано в порядку ст. 303 КПК України, а отже заявником оскаржується бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

Тобто скаржником оскаржується (у відповідності до його повідомлення від 04.03.2025 року) бездіяльність прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за фактом за фактом фальсифікації кримінального правопорушення правоохоронними органами ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області та зловживання службовим становищем (повноваженнями).

Однак, зі змісту скарги ОСОБА_2 не вбачається, що бездіяльність прокурора відбувається у межах конкретного кримінального провадження, у зв`язку з чим неможливо одностайно встановити орган досудового розслідування, який проводить досудове розслідування, та прийти до однозначного переконання, що розгляд скарги повинен відбуватись саме Тернівським міським судом Дніпропетровської області.

Окрім того, ОСОБА_2 не оскаржує бездіяльність прокурора в межах того кримінального провадження, на яке він посилається в своєму повідомленні, досудове розслідування якого проводив відповідний орган досудового розслідування яким є ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області, а звертається саме до прокурора Павлоградської окружної прокуратури, та саме його бездіяльність (на думку скаржника) є підставою для звернення зі скаргою до суду.

Так, само посилання ОСОБА_2 про те, що після внесення відомостей до ЄРДР він в своєму повідомленні від 04.03.2025 року просить передати провадження до ДБР в м. Полтава для проведення досудового розслідування, ставить під сумнів розгляд даної скарги Тернівським міським судом Дніпропетровської області.

Відомостей щодо того, що повідомлення ОСОБА_2 від 04.03.2025 року було скеровано до ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області чи до ДБР в м. Полтава матеріали скарги не містять.

З огляду на те, що Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області, бездіяльність дій посадових осіб якої оскаржуються, не знаходиться у межах територіальної юрисдикції Тернівського міського суду Дніпропетровської області, слідчий суддя зазначає, що позбавлений розглянути подану скаргу, оскільки це буде виходити за межі своїх повноважень.

Окрім того, слідчий суддя звертає увагу, що заявник просить внести відомості до ЄРДР відповідно до його повідомлення від 04.03.2025 року про кримінальне правопорушення вчинене працівниками правоохоронних органів ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області та зазначає орган досудового розслідування, який після внесення відомостей прокурором до ЄРДР буде проводити досудове розслідування - ДБР в м. Полтава. Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування не є ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга на бездіяльність прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області повинна подаватися до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга на рішення, дії та/чи бездіяльність слідчого, прокурора повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Згідно до правового висновку викладеного у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі № 646/3986/19 провадження № 51-3335 кмо 20, зазначено, що на практиці нерідко виникають ситуації, які не знаходять чіткої законодавчої регламентації, що цілком може обумовити необхідність ухвалення рішення, яке прямо не передбачене процесуальним законом у межах відповідної процедури. На це, зокрема, вказують і положення ч. 6ст. 9 КПК України: «у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

Однією із таких ситуацій і є постановлення суддею ухвали про повернення скарги у випадках, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді, або з інших підстав, не передбачених процесуальним законом для даної процедури.

Постановлення суддею ухвали про повернення скарги у зв`язку з недотриманням при поданні такої скарги вимог щодо підсудності, не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, зокрема, з огляду й на те, що вказане рішення судді не створює жодних перепон щодо повторного звернення заявника з відповідною скаргою до повноважного суду.

Таким чином, оскільки питання направлення скарг, у зв`язку з порушенням підсудності, КПК України не передбачено, відтак, скаргу слід повернути як таку, що не підлягає розгляду в цьому суді.

Постановляючи ухвалу про повернення скарги у випадку, якщо така скарга не підлягає розгляду в цьому суді, слідчий суддя діє в межах механізму, передбаченого ч. 6 ст. 9 КПК, та не виходить за межі своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами КПК.

Більш того, своїм рішенням про повернення такої скарги слідчий суддя не допускає можливості прийняття рішення поза межами своїх повноважень, передбачених кримінальними процесуальними нормами.

На підставі вище зазначеного, діючи в межах механізму, передбаченого ч. 6 ст. 9 КПК України, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, підлягає поверненню, як така, що не підлягає розгляду в Тернівському міському суді Дніпропетровської області, як суду в межах територіальної підсудності якого можуть розглядатися такі справи, оскільки з урахуванням передбаченого порядку визначеного ст. 33 КПК України, та того, що дана скарга подана скаржником на бездіяльність прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області, що згідно загальнодоступної інформації знаходиться у м. Павлоград, розгляд даної скарги підпадає під підсудність Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до частини 7 статті 304 КПК України, повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим кодексом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 9, 33, 303, 304 КПК України,

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - повернути.

Роз`яснити скаржнику, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1