Номер провадження 1-кп/201/1074/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_13 адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та питання доцільності об`єднання кримінальних проваджень в одне, під час підготовчого провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 12 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Воскресенівка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_9 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_11 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 12 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України.

Під час підготовчого провадження прокурором ОСОБА_3 подане клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави, обвинуваченим ОСОБА_11 і ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 908 400, 00 гривень, обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_4 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, за відсутності ознак вимагання, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_17 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_6 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів. Належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наслідком застосованого до нього запобіжного заходу. Тим більше, обвинувачений не має на утриманні дітей та батьків, що, у свою чергу, свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , які пов`язані із застосуванням фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, дані про його особу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, є недоцільним визначати розмір застави.

За наведених обставин, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_4 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов?язань, за відсутності ознак вимагання, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_17 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_7 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів. Належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наслідком застосованого до нього запобіжного заходу. Тим більше, обвинувачений не має на утриманні дітей та батьків, що у свою чергу свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_7 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , які пов`язані із застосуванням фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, дані про його особу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, є недоцільним визначати розмір застави.

За наведених обставин, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування доводів про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_4 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, за відсутності ознак вимагання, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_17 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_8 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів. Належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наслідком застосованого до нього запобіжного заходу. Тим більше, обвинувачений не має на утриманні дітей та батьків, що у свою чергу свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , які пов`язані із застосуванням фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, дані про його особу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, є недоцільним визначати розмір застави.

За наведених обставин, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_4 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_4 , з використанням іншого предмета, без добровільної згоди останнього (згвалтування), вчиненому групою осіб з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 та в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, вчиненому з метою залякування та примусу потерпілого ОСОБА_4 до певних дій, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_11 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів. Належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_11 наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наслідком застосованого до нього запобіжного заходу. Тим більше, обвинувачений не має на утриманні дітей та батьків, що у свою чергу свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_11 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_11 , які пов`язані із застосуванням фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, дані про його особу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_4 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_4 , з використанням іншого предмета, без добровільної згоди останнього (згвалтування), вчиненому групою осіб з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, вчиненому з метою залякування та примусу потерпілого ОСОБА_4 до певних дій, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_10 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів. Належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_10 наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наслідком застосованого до нього запобіжного заходу. Тим більше, обвинувачений не має на утриманні дітей та батьків, що у свою чергу свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_10 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , які пов`язані із застосуванням фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, дані про його особу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (нічного), прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_4 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_4 , з використанням іншого предмета, без добровільної згоди останнього (згвалтування), вчиненому групою осіб з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, вчиненому з метою залякування та примусу потерпілого ОСОБА_4 до певних дій, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_13 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів. Належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_13 наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наслідком застосованого до нього запобіжного заходу. Тим більше, обвинувачений не має на утриманні дітей та батьків, що у свою чергу свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків, а також є громадянином РФ і може незаконно перетнути кордон.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_13 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_13 , які пов`язані із застосуванням фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, дані про його особу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на 60 днів за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_11 , заборонивши залишати житло з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин без дозволу суду, за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності

забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

При цьому, покласти на ОСОБА_13 обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подані ним клопотання у повному обсязі, просив їх задовольнити з викладених ним підстав та продовжити строк дії раніше застосованих до обвинувачених запобіжних заходів.

Додатково зазначив, що 02 грудня 2024 року Дніпровським апеляційним судом скасовано попереднє судове рішення та постановлено ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але тільки у нічний час, обвинуваченим ОСОБА_11 і ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 залишила вирішення клопотання прокурора на розсуд суду.

Захисник обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність заявлених стороною обвинувачення ризиків належними доказами, а також на тривалий час перебування її підзахисних під вартою. Посилалася на те, що потерпілий ОСОБА_4 під час досудового розслідування не вказував на те, що її підзахисні вчиняли відносно нього протиправні та насильницькі дії.

Також захисник ОСОБА_9 просила врахувати, що її підзахисні раніше не судимі, мають міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, зокрема, ОСОБА_8 одружений та проживав до арешту в орендованій його дружиною ОСОБА_18 квартирі за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 має цивільну дружину, з якою проживав в квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 та які надали згоду на його проживання у цій квартирі у разі застосування домашнього арешту, а також займався волонтерською діяльністю, ОСОБА_7 одружився в умовах слідчого ізолятора із ОСОБА_19 , яка є інвалідом 3 групи та має у власності квартиру, за місцем навчання та роботи (Дніпропетровський індустріально-педагогічний технікум) він характеризується з позитивної сторони. На підтвердження цих обставин захисником ОСОБА_9 надані відповідні документи.

За наведених підстав, захисник ОСОБА_9 просила застосувати до її підзахисних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання останніх.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на тривале перебування під вартою 10 місяців, необґрунтованість клопотання прокурора та недоведеність заявлених ним ризиків. Зазначив, що не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, у своєму житті професійне займався футболом, є волонтером, а також неофіційно допомагав тестю із пасажирськими перевезеннями, до арешту проживав у квартирі батьків із цивільною дружиною. Вину за пред`явленим обвинуваченням не визнав та відмовився надавати пояснення з цього приводу.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на необґрунтованість клопотання прокурора та недоведеність заявлених ним ризиків. Зазначив, що одружився тиждень тому (уклав шлюб в умовах слідчого ізолятора), дітей не має, офіційно не працевлаштований, до арешту займався неофіційне пасажирськими перевозками та проживав із цивільною дружиною в її квартирі у м. Дніпрі. Вину за пред`явленим обвинуваченням не визнав та відмовився надавати пояснення з цього приводу.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на тривале перебування під вартою 9 місяців, необґрунтованість клопотання прокурора та недоведеність заявлених ним ризиків. Зазначив, що має вищу освіту, одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, є громадським діячом Віце-президентом федерації змішаних єдиноборств у м. Дніпро за усним договором. Зареєстрований у м. Новомосковську, де проживає його матір. До арешту проживав в орендованій квартирі із дружиною у м. Дніпро. Вину за пред`явленим обвинуваченням не визнав та відмовився надавати пояснення з цього приводу.

Захисник обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність заявлених стороною обвинувачення ризиків. Просив при вирішенні клопотання прокурора прийняти до уваги докази, що були надані стороною захисту під час досудового розслідування слідчому, прокурору, слідчому судді і які перебувають в матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, стверджував, що ОСОБА_10 із багатодітної сім`ї, його брат є військовослужбовцем та нагороджений орденом Хреста, має постійне місце проживання у гуртожитку та надав довідку від завідуючої цим гуртожитком про надання дозволу на проживання його підзахисного у цьому гуртожитку.

Його підзахисний ОСОБА_11 проживає із цивільною дружиною, від попереднього шлюбу має неповнолітнього сина, якого утримує, має позитивні характеристики тощо, і прокурор про це обізнаний.

Зауважив, що для його підзахисних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 застава у розмірі 908 400 гривень, визначена апеляційною інстанцією, є непомірною, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати цілодобовий домашній арешт за місцем фактичного мешкання його підзахисних із електронним засобом контролю.

На підтвердження наведених ним обставин надав лише копію довідки за підписом завідуючої гуртожитку Придніпровської державної академії будівництва та архітектури, в якому мешкає ОСОБА_10 . Стосовно інших документів посилався на їх наявність в матеріалах досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що має незакінчену вищу освіту, неодружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, проживає із цивільною дружиною у гуртожитку Академії будівництва та архітектури без реєстрації, де неофіційно підробляє, а саме виконує сантехнічні та монтажні роботи. Вину за пред`явленим обвинуваченням не визнав та відмовився надавати пояснення з цього приводу.

Обвинувачений ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність заявлених ним ризиків. Зазначив, що розлучений, від шлюбу має неповнолітнього сина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживає із матір`ю, офіційно не був не працевлаштований, неофіційно працював водієм у Федерації змішаних єдиноборств у м. Дніпро. Проживав із цивільною дружиною в орендованій нею квартирі у м. Дніпро, яку винайняли за 6 місяців до його арешту. Стверджував, що приймає участь в утриманні свого сина, проте документально підтвердити ці обставини не може. Вину за пред`явленим обвинуваченням не визнав та відмовився надавати пояснення з цього приводу.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_13 адвокати ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не заперечували проти клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_13 підтримав позицію своїх захисників та не заперечував проти продовження нічного домашнього арешту.

Зазначив, що народився в Чеченській Республіці Російської Федерації, має громадянство Російської Федерації, паспорт громадянина РФ отримав в посольстві у м. Києві, паспорт громадянина України не отримував, має посвідку на постійне проживання на території України, з яких підстав не отримав громадянство України пояснити не зміг, проживає з батьками за адресою: АДРЕСА_11 , не одружений, був зареєстрований, як фізична особа-підприємець та вів економічну діяльність. Станом на 11 березня 2024 року офіційно не працевлаштований. Стверджував, що у нього народилася дитина в Європейській країні, проте чи оформлено батьківство та якими документами це підтверджується пояснити не зміг. Вину за пред`явленим обвинуваченням не визнав, стверджуючи, що це фантазії прокурора та відмовився надавати пояснення з цього приводу.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу, з`ясувавши позицію представника потерпілого та сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У підготовчому провадженні прокурором ОСОБА_3 подане клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави, обвинуваченим ОСОБА_11 і ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 908 400, 00 гривень, обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту строком на 60 діб.

Так, надаючи оцінку доводам сторони обвинувачення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 2 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати здійсненню судового провадження розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ухвал слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2024 року під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до кожного на 60 днів до 20 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави, який в подальшому був неодноразово продовжений.

В подальшому, на стадії підготовчого провадження ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2025 року застосований до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений кожному на 60 днів до 23 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, суд виходить з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачуються у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_4 , вчиненій в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, за відсутності ознак вимагання, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_17 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висунуто обвинувачення, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, суд безумовно зважає на фактичні обставини, зухвалість та характер інкримінованих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, останні згідно висунутого обвинувачення у період воєнного стану за попередньою змовою групою осіб незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіюванням йому фізичних страждань та вимагали передачі грошових коштів у розмірі 14 000 доларів США та права власності на автомобіль, застосовуючи до потерпілого насильство небезпечне для його життя та здоров`я, зокрема, численні удари, в тому числі, кастетом по тулубу і голові, здійснюючи відеозйомку побиття останнього на мобільні телефони, змушуючи його висловлювати на свою адресу образливі слова, які принижують честь та гідність людини, погрожуючи розповсюдженням знятого відеозапису близьким родичам та у соціальні мережі. В подальшому, після невдалих спроб оформити у нотаріусів довіреність на право керування та розпорядження належним потерпілому ОСОБА_4 автомобілем, залишили на парковці під своїм контролем транспортний засіб і документи потерпілого. Окрім того, через 4 дні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, примушували потерпілого ОСОБА_17 до виконання цивільно-правових відносин, а саме повернення боргу у розмірі 10 300 доларів США, що супроводжувалося застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, що в цілому може свідчити про системність протиправних дій, що інкримінуються обвинуваченим.

До того ж, оцінюючи вищевказані обставини, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, судом враховуються дані про особи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зокрема, які офіційно не працевлаштовані і не мають законного джерела доходу, за місцем реєстрації не проживають, неповнолітні діти або ж батьки похилого віку на утриманні відсутні, ОСОБА_6 не одружений, зі слів до арешту проживав у квартирі своїх батьків із цивільною дружиною, ОСОБА_8 одружений і фактично проживав в орендованій його дружиною квартирі, ОСОБА_7 зі слів до арешту начебто проживав у квартирі цивільної дружини, з якою тільки тиждень тому уклав шлюб в умовах слідчого ізолятора, що є тими обставинами, які свідчать не на користь доводів сторони захисту щодо наявності в обвинувачених сталих соціальних зв`язків та зв`язків із державою.

Тим більше, розуміючи складність проведення судового провадження у цій справі в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів по всій території України через збройну агресію Російської Федерації проти України, обвинувачені можуть здійснити спроби переховуватися від суду.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим у разі визнання винуватими, суд виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають суду достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо, суд зважає на суть пред`явленого обвинувачення, зухвалість та характер злочинних дій, що інкримінуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ролі кожного з них у кримінальних правопорушеннях.

Також, судом враховується і встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, зокрема, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а на стадії судового розгляду суд досліджує докази безпосередньо, показання свідків отримує усно в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 352 КПК України).

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового розгляду.

Тож, ризик впливу на потерпілих, свідків, експертів існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

З огляду на те, що наразі триває стадія підготовчого провадження, судовий розгляд не призначено і не розпочато, потерпілі, свідки, експерти не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на вказаних осіб з метою змусити їх до дачі неправдивих свідчення або ж до відмови від їх надання.

У сукупності зазначені обставини свідчать про наявність такого ризику, як можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо у кримінальному провадженні, в тому числі, і з огляду на обізнаність обвинувачених щодо місця перебування вказаних осіб.

А отже, наведені обставини та дані про осіб обвинувачених у сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, ступень яких є досить високою.

В цьому контексті відсутність на даний час фактів втечі обвинувачених та здійснення ними впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ними таких спроб в подальшому. Тож, фактично належна процесуальна поведінка ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зумовлена дієвістю обраного та продовженого запобіжного заходу, який незважаючи на сплив часу є виправданим.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України, тяжкості покарання, що загрожує останнім у разі визнання винуватими, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, конкретних обставин, зухвалості та характеру інкримінованих злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, осіб обвинувачених, ролі кожного з них у вчиненні протиправних дій, а також відсутності сталих соціальних зв`язків та будь-яких зв`язків з державою, суд дійшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом із цим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, зважаючи на встановлені та наведені у цьому рішенні обставини у їх сукупності, зокрема, те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 серед іншого обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства, з урахуванням конкретних обставин, зухвалості та характеру інкримінованих злочинних дій, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, суд вважає за недоцільне, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

Відповідно до ухвал слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2024 року під час досудового розслідування відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до кожного на 60 днів до 20 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави, який в подальшому був неодноразово продовжений.

В подальшому, на стадії підготовчого провадження ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2025 року застосований до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений кожному на 60 днів до 23 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року частково скасована ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 23 грудня 2024 року з визначенням кожному із них застави у розмірі по 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок, у разі внесення якої останні підлягають звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , з-під варти, на кожного з них покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час, не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без письмового дозволу суду, утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченим та свідками у кримінальному провадженні, а також здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, суд виходить з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачуються у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_4 , вчиненій в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_4 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування) групою осіб з ОСОБА_13 та спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_4 з метою залякування останнього та примусу до вчинення їх вимог, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_11 та ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 висунуто обвинувачення, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, суд безумовно зважає на фактичні обставини, зухвалість та характер інкримінованих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, останні згідно висунутого обвинувачення у період воєнного стану за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіюванням йому фізичних страждань та вимагали передачі грошових коштів у розмірі 14 000 доларів США та права власності на автомобіль, застосовуючи до потерпілого насильство небезпечне для його життя та здоров`я, зокрема, численні удари, в тому числі, кастетом по тулубу і голові, а також діючи групою осіб з ОСОБА_13 , який наказав потерпілому ОСОБА_4 роздягнутися до білизни, розірвали білизну та силою утримували потерпілого на дивані за ноги та плечі, а ОСОБА_13 наніс 5-7 ударів скляною пляшкою в область анального отвору потерпілого, спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження (закриту хребтово-спиномозкову травму з переломами поперечних відростків 2-го, 3-го та 4-го поперекових хребців), намагаючись здійснити дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_4 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування), при цьому, здійснюючи відеозйомку побиття потерпілого на мобільні телефони, змушуючи його висловлювати на свою адресу образливі слова, які принижують честь та гідність людини, погрожуючи розповсюдженням знятого відеозапису близьким родичам та у соціальні мережі. В подальшому, після невдалих спроб оформити у нотаріусів довіреність на право керування та розпорядження належним потерпілому ОСОБА_4 автомобілем, залишили на парковці під своїм контролем транспортний засіб і документи потерпілого.

До того ж, оцінюючи вищевказані обставини, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, судом враховуються дані про особи обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , зокрема, які офіційно не працевлаштовані і не мають законного джерела доходу, неповнолітні діти або ж батьки похилого віку на утриманні відсутні, за місцем реєстрації не проживають, ОСОБА_11 не одружений, зі слів від попереднього шлюбу має неповнолітню дитину, яка мешкає з його колишньою дружиною, до арешту проживав в орендованій квартирі з цивільною дружиною у м. Дніпро, ОСОБА_10 не одружений, до арешту проживав у гуртожитку без відповідної реєстрації зі слів з цивільною дружиною, що є тими обставинами, які свідчать не на користь доводів сторони захисту щодо наявності сталих соціальних зв`язків та зв`язків із державою.

Тим більше, розуміючи складність проведення судового провадження у цій справі в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів по всій території України через збройну агресію Російської Федерації проти України, обвинувачені можуть здійснити спроби переховуватися від суду.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим у разі визнання винуватими, суд виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають суду достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб ОСОБА_11 та ОСОБА_10 переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо, суд зважає на суть пред`явленого обвинувачення, зухвалість та характер злочинних дій, що інкримінуються ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та ролі кожного з них у кримінальних правопорушеннях.

Також, судом враховується і встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, зокрема, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а на стадії судового розгляду суд досліджує докази безпосередньо, показання свідків отримує усно в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 352 КПК України).

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового розгляду.

Тож, ризик впливу на потерпілих, свідків, експертів існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

З огляду на те, що наразі триває стадія підготовчого провадження, судовий розгляд не призначено і не розпочато, потерпілі, свідки, експерти не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на вказаних осіб з метою змусити їх до дачі неправдивих свідчення або ж до відмови від їх надання.

У сукупності зазначені обставини свідчать про наявність такого ризику, як можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо у кримінальному провадженні, в тому числі, і з огляду на обізнаність обвинувачених щодо місця перебування вказаних осіб.

А отже, наведені обставини та дані про осіб обвинувачених у сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України, тяжкості покарання, що загрожує останнім у разі визнання винуватими, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, конкретних обставин інкримінованих дій, зухвалості та характеру насильницьких дій відносно потерпілого ОСОБА_4 , які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, осіб обвинувачених, ролі кожного з них у вчиненні протиправних дій, а також відсутності сталих соціальних зв`язків та будь-яких зв`язків з державою, суд дійшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи можливість застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Під час розгляду клопотання судом встановлено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року частково скасована ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 23 грудня 2024 року із застосуванням кожному із них застави у розмірі по 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400, 00 гривень, та покладенням відповідних обов`язків.

В той же час, прокурор ОСОБА_3 у своєму клопотанні просив суд продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у визначеному апеляційною інстанцією розмірі.

В цьому контексті, суд вирішує питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в межах поданого прокурором клопотання та, з огляду на ухвалене 02.12.2024 року судом апеляційної інстанції рішення, та вважає, що вже застосований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у визначеному забезпечить виконання останніми покладених на них обов`язків.

Відповідно до ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2024 року під час досудового розслідування відносно ОСОБА_13 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави, який в подальшому був неодноразово продовжений, в останнє до 23 вересня 2024 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року ухвала слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2024 року скасована і застосований до ОСОБА_13 раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, був змінений на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_11 , із покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

В подальшому, на стадії підготовчого провадження ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2025 року застосований до ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту був продовжений на 60 днів до 23 грудня 2024 року включно, із покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року частково скасована ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року, обвинуваченому ОСОБА_13 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 23 грудня 2024 року та покладено обов`язки: в період з 22.00 годин по 06.00 годин не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_11 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності прямувати до укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру; прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному проводженні.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби (з 22.00 години по 06.00 годину), з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, суд виходить з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_13 обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_4 , вчиненій в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з цими фігурантами, що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_4 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування) групою осіб з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_4 з метою залякування останнього та примусу до вчинення їх вимог, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_13 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_13 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, ОСОБА_13 висунуто обвинувачення, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, суд безумовно зважає на фактичні обставини, зухвалість та характер інкримінованих ОСОБА_13 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, останній згідно висунутого обвинувачення у період воєнного стану за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , незаконно позбавив волі потерпілого ОСОБА_4 з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіюванням йому фізичних страждань та вимагав передачі грошових коштів у розмірі 14 000 доларів США та права власності на автомобіль, при цьому, застосовуючи до потерпілого насильство небезпечне для його життя та здоров`я, зокрема, численні удари, в тому числі, кастетом по тулубу і голові, а також наказав потерпілому ОСОБА_4 роздягнутися до білизни, і діючи групою осіб з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які розірвали білизну та силою утримували потерпілого на дивані за ноги та плечі, наніс 5-7 ударів скляною пляшкою в область анального отвору потерпілого, спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження (закриту хребтово-спиномозкову травму з переломами поперечних відростків 2-го, 3-го та 4-го поперекових хребців), намагаючись здійснити дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_4 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування), при цьому, здійснюючи відеозйомку побиття потерпілого на мобільні телефони, змушуючи його висловлювати на свою адресу образливі слова, які принижують честь та гідність людини, погрожуючи розповсюдженням знятого відеозапису близьким родичам та у соціальні мережі. В подальшому, після невдалих спроб оформити у нотаріусів довіреність на право керування та розпорядження належним потерпілому ОСОБА_4 автомобілем, залишили на парковці під своїм контролем транспортний засіб і документи потерпілого.

До того ж, оцінюючи вищевказані обставини, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , зокрема, який офіційно не працевлаштований і не має законного джерела доходу, неповнолітні діти або ж батьки похилого віку на утриманні відсутні, не одружений, народився в Чеченській Республіці Російської Федерації, є громадянином Російської Федерації і має посвідку на постійне проживання в Україні, що є тими обставинами, які свідчать про відсутність в обвинуваченого сталих соціальних зв`язків та зв`язків із державою.

Тим більше, розуміючи складність проведення судового провадження у цій справі в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів по всій території України через збройну агресію Російської Федерації проти України, обвинувачений можуть здійснити спроби переховуватися від суду.

Тим більше, обвинувачений ОСОБА_13 є громадянином Російської Федерації, не є військовозобов`язаним, а отже, на нього не розповсюджується заборона перетину кордону України в умовах воєнного стану, що дає право у будь-який час виїхати з країни.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають суду достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб ОСОБА_13 переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо, суд зважає на суть пред`явленого обвинувачення, зухвалість та характер злочинних дій, що інкримінуються ОСОБА_13 та його ролі у кримінальних правопорушеннях.

Також, судом враховується і встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, зокрема, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а на стадії судового розгляду суд досліджує докази безпосередньо, показання свідків отримує усно в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 352 КПК України).

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового розгляду.

Тож, ризик впливу на потерпілих, свідків, експертів існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

З огляду на те, що наразі триває стадія підготовчого провадження, судовий розгляд не призначено і не розпочато, потерпілі, свідки, експерти не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на вказаних осіб з метою змусити їх до дачі неправдивих свідчення або ж до відмови від їх надання.

У сукупності зазначені обставини свідчать про наявність такого ризику, як можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо у кримінальному провадженні, в тому числі, і з огляду на обізнаність обвинувачених щодо місця перебування вказаних осіб.

А отже, наведені обставини та дані про осіб обвинувачених у сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_13 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Отже, суд вирішує питання щодо продовження вже застосованого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту в межах поданого прокурором клопотання та, з огляду на ухвалене 02.12.2024 року судом апеляційної інстанції рішення, та вважає, що такий запобіжний захід підлягає продовженню.

Тож, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України, тяжкості покарання, що загрожує останньому у разі визнання винуватим, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, конкретних обставин інкримінованих дій, зухвалості та характеру насильницьких дій відносно потерпілого ОСОБА_4 , які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, особи обвинуваченого, який є громадянином Російської Федерації і має можливість у будь-який час перетнути кордон України, його ролі у вчиненні протиправних дій, а також відсутності сталих соціальних зв`язків та будь-яких зв`язків з державою, суд дійшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби строком на 60 днів, із покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

При цьому, ОСОБА_13 слід заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_11 , де останній проживає, з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

А також зобов`язати ОСОБА_13 не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_11 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги, прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу, є 07 лютого 2025 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Оцінюючи доводи сторони захисту, наведені під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

Доводи сторони захисту та безпосередньо обвинувачених про необґрунтованість обвинувачення, на яке посилається прокурор у клопотанні, за відсутності відповідних доказів на його підтвердження, суд відхиляє та вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

В цьому контексті посилання захисника ОСОБА_9 на покази потерпілого ОСОБА_4 , який начебто під час допиту не вказував на те, що її підзахисні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчиняли відносно нього протиправні та насильницькі дії.

У даному випадку клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Також з наведених у цьому рішенні мотивів суд відкидає доводи сторони захисту та обвинувачених щодо недоведеності заявлених прокурором ризиків можливих спроб обвинувачених переховуватися від суду та незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо.

Твердження захисника ОСОБА_9 щодо наявності у її підзахисних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, зокрема, цивільних дружин, постійного місця проживання, в тому числі, в орендованих квартирах, позитивних характеристик та здійснення волонтерської діяльності тощо, як на підставу для зміни запобіжного заходу, є непереконливими, виходячи з наступного.

Зокрема, як встановлено судом, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 офіційно не працевлаштовані та відповідно не мають законного джерела доходів, неповнолітніх дітей та батьків похилого віку на утриманні не мають, за місцем реєстрації не мешкають, проживання в орендованих квартирах, навіть за наявністю договору оренди, не є запорукою зміни у будь-який час цього місця мешкання, характеристики відносно ОСОБА_7 10-ти річної давнини є неактуальними, укладання шлюбу в умовах слідчого ізолятора та посилання на наявність цивільних шлюбів за відсутності відповідного рішення про встановлення цього факту, є тими обставинами, які свідчать про відсутність сталих соціальних зв`язків та зв`язків із державою, в якій відносно обвинувачених здійснюється кримінальне переслідування.

В цьому контексті суд вважає доводи захисника ОСОБА_12 щодо наявності у його підзахисних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, позитивних характеристик, неповнолітньої дитини та цивільних дружин, непереконливими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час цього розгляду.

Тим більше, довідка завідуючої гуртожитку Академії будівництва та архітектури, в якій остання не заперечує проти перебування ОСОБА_10 під час домашнього арешту у гуртожитку, де він проживає без реєстрації, не будучи ані студентом вказаного навчального закладу, ані його працівником, що, вочевидь, викликає обґрунтований сумнів щодо наявності у ОСОБА_10 законних підстав на проживання у цьому гуртожитку, а також повноважень завідуючої цього гуртожитку щодо надання такого дозволу на проживання.

Інших доказів на підтвердження наведених обставин захисник ОСОБА_12 не надав, посилаючись на їх наявність в матеріалах досудового розслідування, яких у суду не має.

Отже, захисником ОСОБА_12 не наведено достатніх та переконливих підстав для зміни запобіжного заходу його підзахисним, тим більше, на відміну від обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які тримаються під вартою за аналогічним обвинуваченням, без визначення розміру застави, до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 судом апеляційної інстанції застосований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Щодо посилань обвинувачених на тривалий час перебуває під вартою, слід зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Вирішуючи питання доцільності об`єднання матеріалів кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Під час підготовчого провадження судом на обговорення учасників судового провадження поставлено питання доцільності об`єднання даного кримінального провадження в одне провадження із кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 вважав за доцільне об`єднати в одне провадження вказані кримінальні провадження, оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України під час досудового розслідування було виділено в окреме провадження і є похідним від інкримінованих обвинуваченим подій.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 підтримав позицію прокурора та наполягав на необхідності об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне задля покращення становища його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав позицію свого захисника.

Представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 не висловили жодних заперечень з приводу порушеного питання.

Вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України, матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу. У разі якщо на розгляд суду першої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Із змісту частини 1 статті 217 КПК України вбачається, що у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.

Так, Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська здійснюється судове провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000261, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (єдиний унікальний номер справи 201/7981/24, номер провадження 1-кп/201/869/2024).

Водночас, в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (головуючий суддя ОСОБА_1 ) перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000262, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 (єдиний унікальний номер справи 204/10299/24, номер провадження 1-кп/201/1074/2024).

Дослідивши надані суду матеріали, з огляду на положення ст. ст. 217, 334 КПК України, зважаючи на те, що у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України обвинувачується одна і та ж особа ОСОБА_10 , з урахуванням думок учасників судового провадження, які не заперечували проти об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне, для забезпечення повного та ефективного судового провадження, з метою процесуальної економії часу, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 131-132, 176-178, 183-184, 193-194, 199, 217, 314-315, 334, 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 07 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 07 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 07 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 07 лютого 2025 року включно.

Встановити, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_11 , або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № UA0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400, 00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, ОСОБА_11 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 з-під варти, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, а також покласти на останнього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_11 , що у разі не з`явлення його за викликом до суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 07 лютого 2025 року включно.

Встановити, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_10 , або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № UA0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400, 00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, ОСОБА_10 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 з-під варти, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, а також покласти на останнього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що у разі не з`явлення його за викликом до суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити на строк 60 днів до 07 лютого 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_11 , де останній проживає, з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Зобов`язати ОСОБА_13 не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_11 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Зобов`язати ОСОБА_13 прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу, є 07 лютого 2025 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області для контролю за поведінкою ОСОБА_13 .

Матеріали кримінального провадження № 0000261, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (єдиний унікальний номер справи 201/7981/24, номер провадження 1-кп/201/869/2024) об`єднати із матеріалами кримінального провадження № 0000262, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 (єдиний унікальний номер справи 204/10299/24, номер провадження 1-кп/201/1074/2024), в одне провадження та присвоїти єдиний унікальний номер справи 204/10299/24 (номер провадження 1-кп/201/1074/2024).

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, особою, що тримається під вартою у той же строк з моменту отримання її копії.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 16 годині 30 хвилин 16 грудня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1