ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1157/25 Справа № 191/5852/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000293 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 26.07.2024 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ч. 1, 4 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 24 дні; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції хоч і призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, однак звільнив обвинуваченого від його відбування на підставі ст.75 КК України, тобто не дотримався вимог ч.4 ст.71 КК України.

Посилається на те, що рішення суду про звільнення ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованим, оскільки відповідно до вироку суду обвинувачений, не відбувши покарання за попереднім вироком, вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, а тому зазначене свідчить про те, що покарання, призначене за вироком від 26.07.2024 року, не досягло своєї мети по виправленню ОСОБА_8 та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Стверджує, що суд, застосовуючи ст.75 КК України, недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання за сукупністю вироків, в резолютивній частині вироку зазначив принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання, однак фактично застосував принцип повного приєднання невідбутого покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 24 дні; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік та покладено певні обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 відповідно до вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Так, 17.09.2024 року ОСОБА_8 , посадовими особами Синельниківського районного відділу №2 філії Державної установи "Центр пробації" в Дніпропетровській області (далі - Синельниківський районний відділ №2) ознайомлено з порядком і умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КВК України покарання у вигляді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого. Громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Працівниками Синельниківського районного відділу № 2, 17.09.2024 року засудженому ОСОБА_8 видано направлення для відбування покарання у виді громадських робіт, починаючи з 18.09.2024 року в КП "Благоустрій" Синельниківської міської ради.

Згідно із наказом №149-к КП "Благоустрій" Синельниківської міської ради від 18.09.2024 року ОСОБА_8 прийнято для відбування призначеного покарання у вигляді 200 годин громадських робіт на території міста Синельникове Дніпропетровської області та складено графік виходу на роботу КП "Благоустрій" Синельниківської міської ради, а саме: прибирання території.

Згідно із графіком виходу на роботу засудженого, у вересні 2024 року ОСОБА_8 повинен відпрацьовувати в періоди з 07.30 год. по 11.30 год., 18.09.2024 року, 19.09.2024 року, 20.09.2024 року, 23.09.2024 року, 24.09.2024 року, 25.09.2024 року, 26.09.2024 року, 27.09.2024 року, 30.09.2024 року.

Так, ОСОБА_8 , 18.09.2024 року та 19.09.2024 року з 07.30 до 11.30 год. відпрацював 8 годин, після чого, з 20.09.2024 року по 27.09.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря, що підтверджується довідкою КНП "Синельниківський центр первинної медико-санітарної допомоги Синельниківської міської ради" у зв`язку з чим, з поважних причин припинив відбування призначеного покарання.

Разом з тим, у подальшому після завершення лікування 30.09.2024 року ОСОБА_8 до відбування призначеного покарання не приступив.

15.10.2024 року засуджений прибув до Синельниківського районного відділу № 2, де письмово зазначив про обізнаність необхідності відбування покарання, проте, через байдужість не вважав це важливим.

Оскільки, засуджений не вийшов з 30.09.2024 року для відбування покарання у виді громадських робіт без поважних причин, 15.10.2024 року ОСОБА_8 винесено письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання.

У подальшому ОСОБА_8 під розпис ознайомлено з необхідністю поновити відбування покарання у виді громадських робіт в КП "Благоустрій" Синельниківської міської ради починаючи з 16.10.2024 року, проте, засуджений 16.10.2024 року до комунального підприємства не з`явився, до відбування призначеного покарання не приступив.

Засудженому надіслано виклики для явки до органу пробації на 23.10.2024 року та на 30.10.2024 року, проте, ОСОБА_8 за викликами не прибув.

У зв`язку з вищевикладеним, 17.12.2024 року начальником Синельниківського районного відділу № 2 направлено подання до Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 .

З 30.09.2024 року по теперішній час ОСОБА_8 не вжив жодних заходів для відпрацювання визначеного вироком суду покарання.

Станом на 20.12.2024 року ОСОБА_8 , засуджений до покарання у виді 200 годин громадських робіт, відпрацював 8 годин громадських робіт, невідбута частина покарання ОСОБА_8 становить 192 години громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_8 , діючи умисно, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, а саме від обов`язку у вільний від роботи та навчання час безкоштовно виконувати суспільно корисні роботи протягом строку визначеного вироком суду, що виразилось у невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ст. 382 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року засуджений до реального покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, ОСОБА_8 вчинив до повного відбуття покарання за вироком від 26.07.2024 року, а тому в цьому разі покарання має бути призначено обвинуваченому із застосуванням ч. 1, 4 ст. 71 КК України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , хоча і послався на застосування ч. 1 ст. 71 КК України, однак, звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягав застосуванню.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому, враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 413 та п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття; обставин, що обтяжують покарання, - не встановлено, та дійшла висновку, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі з реальним його відбуттям, з урахуванням положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 року задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року, та остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 24 дні.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4