ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/251/25 Справа № 705/5004/24 Категорія: ч. 1 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальнальне провадження № 0001198 від 22.07.2024 за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тальне Черкаської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком в 2 (два) роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосовано щодо ОСОБА_8 обмежувальний захід та направлено для проходження програми для кривдників.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено попередній у виді домашнього арешту.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 2 271 грн 84 коп.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

У с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20 липня 2024 року близько 20 годин 00 хвилин, перебуваючи в житловій квартирі АДРЕСА_2 , під час конфлікту із співмешканкою ОСОБА_9 , що виник раптово на побутовому грунті під час сімейної сварки, будучи із ОСОБА_9 близькими особами, тобто особами, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, хоч і не перебувають у шлюбі, з метою спричинення останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисне та цілеспрямовано, вчинив відносно неї домашнє насильство у формі фізичного насильства, як форми домашнього насильства, відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме підійшов до ОСОБА_9 , яка присіла на стілець у спальній кімнаті вказаної квартири та наніс близько 2 ударів долонями обох рук по обличчю та голові, а також близько 2-3 ударів кулаками обох рук по тулубу, спині та в ділянку грудної клітки спереду, після чого вона піднялась із стільця та лягла на ліжко, а ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії направлені на спричинення їй тілесних ушкоджень, наніс близько 3 ударів кулаком правої руки у праву частину тулуба, в результаті чого спричинив ОСОБА_9 множинні закриті переломи ребер: зліва 4, 8, 9, 10 без зміщення, справа: флотуючі переломи 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 передніх та середніх відрізків, задні відрізки 1 підряд, двобічний пневмоторакс (накопичення повітря в плевральній порожнині) більш справа, контузії легень, масивної підшкірної емфіземи та емфіземи середостіння, які, згідно висновку експерта № 05-7-01/378 від 21.08.2024, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, а також закритий перелом правої вилицевої кістки, що є тілесним ушкодженням середнього ступеня тяжкості, що спричинив тривалий розлад здоров`я, після чого її було госпіталізовано до хірургічного відділення КНП "Уманська центральна міська лікарня" Уманські міської ради.

В апеляційній скарзі прокурор просить, дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого, змінити вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.10.2024 щодо ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України в частині застосування обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України у виді направлення для проходження програми для кривдників, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, доповнивши його вказівкою на застосування цього заходу на строк 3 (три) місяці з покладанням на Уманську міську раду організацію, забезпечення проходження ОСОБА_8 цієї програми та контролю за її виконанням останнім.

Зокрема не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій, посилаючись на положення ст. 91-1 КК України та ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII, прокурор зазначає, що застосовуючи обмежувальний захід щодо ОСОБА_8 судом не визначено строк його застосування та не вирішено питання щодо організації його виконання, а саме не покладено здійснення контролю за виконанням програми кривдників на Уманську міську раду.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилися обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 , які не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених прокурором апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 в підтримку апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні в повному обсязі з наведених в ній доводів, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Уманської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 належить до задоволення.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і учасниками судового провадження не оспорюється.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримана.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, колегія суддів визнає правильною.

При призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції, на виконання вимог ст. 50, 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винуватого, який за місцем проживання характеризується формально позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, позицію потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, який допомогав їй під час лікування і вибачився, визнавши обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, а обставиною, що його обтяжує вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, і обгрунтовано призначено покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено. Даних про наявність додаткових обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у визначених судом першої інстанції межах, в тому числі із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, стороною обвинувачення не оскаржується, тому колегія суддів визнає його справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчинених правопорушень, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Разом з цим колегія суддів визнає обгрунтованими посилання сторони обвинувачення про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність у частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 91-1 КК України передбачено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

- заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

- обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

- заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

- заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

- направлення для проходження програми для кривдників.

Колегія суддів погоджується із висновкому суду першої інстанції про доцільність застосування до ОСОБА_8 , як до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України щодо близької особи, тобто особи, з якою спільно проживав, був пов`язаний спільним побутом і мав взаємні права та обов`язки, одночасно з призначенням покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням, обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, у виді направлення для проходження програми для кривдників.

Водночас зазначає про недотримання судом, при застосуванні такого обмежувального заходу, положень ч. 3 ст. 91-1 КК України, якими передбачено встановлення конкретного строку застосування заходів, передбачених ч. 1 ст. 91-1 КК України.

Зокрема зі змісту ч. 3 ст. 91-1 КК України слідує, що заходи, передбачені ч. 1 наведеної статті можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Вирішуючи питання щодо строку застосування обмежувального заходу щодо ОСОБА_8 , колегія суддів враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, ризики вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства та, діючи в межах апеляційних вимог прокурора, приходить до висновку про необхідність проходження обвинуваченим програми для кривдників строком на 3 місяці.

Наразі колегія суддів уважає цей строк достатнім для зміни насильницької поведінки ОСОБА_8 , формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків.

Так як під час апеляційного перегляду кримінального провадження встановлено неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування обмежувального заходу, вирок Уманського міськрайонного суду м. Черкаси від 23.10.2024 щодо ОСОБА_8 підлягає приведенню у відповідність, шляхом його зміни на виконання положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України.

У зв`язку із зміною судового рішення колегія суддів також уважає за доцільне доповнити резолютивну частину вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.10.2024 посиланням на суб`єкта, відповідального за виконання програм для кривдників - Уманську міську раду, що узгоджується із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII в чинній редакції.

Керуючись ст. 404, п. 2 ч. 1 ст. 407, ст. 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України змінити в частині застосування обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України у виді направлення ОСОБА_8 для проходження програми для кривдників, встановивши строк його застосування - 3 (три) місяці.

Доповнити резолютивну частину вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2024 року абзацем 5 наступного змісту: «Організацію, забезпечення проходження ОСОБА_8 програми для кривдників та контроль за її виконанням останнім покласти на Уманську міську раду».

У решті вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді