Справа № 462/3318/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/252/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000206 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2024 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дитятичі Мостиського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який працює водієм ПП «Мігом», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

встановила:

Обвинувачений та представник потерпілої подали апеляційні скарги на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 рік.

На підставі ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 22523 гривень 53 копійки матеріальної шкоди, 30000 гривень моральної шкоди, 10000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, а всього 62523 (шістдесят дві тисячі п`ятсот двадцять три) гривні 53 копійки.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирок суду першої інстанції оскаржив обвинувачений ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та постановити ухвалу про закриття кримінального провадження відносно нього на підставі, передбаченої п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 залишити без розгляду.

З вказаним вироком обвинувачений не погоджується оскільки вважає, що такий не відповідає вимогам ст.370 КПК України, є незаконним, необгрунтованим, ухваленим судом першої інстанції без дотримання вимог кримінального законодавства.

Апелянт вважає, що суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. При ухваленні оскаржуваного вироку вказаних вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не було дотримано, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, дослідженим та встановленим під час судового розгляду з огляду на наступне.

Обвинувачений зазначає, що у вироку невірно зазначено про те, що він не визнав вину, оскільки факт нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень він не заперечував, а заперечував кваліфікацію за ч.1 ст. 122 КК України. Конфлікт розпочала ОСОБА_9 , якій не сподобався факт розпивання алкогольних напоїв ним, обвинуваченим ОСОБА_6 , та її чоловіком. Вона, вживаючи нецензурну лайку, підняла голос на нього, вилила йому в очі горілку, після чого вдарила в живіт правою ногою та, схопивши стілець, наносила численні удари по голові і передпліччі аж до моменту поломки стільця. Після чого ОСОБА_9 схопила дитяче крісло і продовжувала бити його, на що ОСОБА_6 намагався захиститися, уникнути бійки, вийшовши в коридор, однак ОСОБА_9 слідувала за ним. У ході сутички з потерпілою він, маючи намір припинити протиправне посягання останньої, не розрахував свої сили як чоловіка по відношенню до жінки, її фізіологічних особливостей, перевищив свої сили, що мало наслідок заподіяння їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Про факт нанесення йому потерпілою тілесних ушкоджень також свідчить наявність за даним фактом кримінального провадження №0000360 від 23.09.2022 року за ч.1 ст.125 КК України відносно ОСОБА_9 .

Таким чином, встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про те, що він не мав умислу на заподіяння потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, такі спричинені внаслідок перевищення сили у ході сутички, спровокованої самою ж потерпілою, яка, маючи можливість припинити конфлікт, продовжувала наносити йому удари, та навіть після того, як він вибіг в коридор та мав намір припинити цю сутичку, така наздоганяла його та продовжувала своєю поведінкою конфлікт.

Апелянт вважає, що у його діяннях відсутній умисел на заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а отже відсутній й склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Апелянт наголошує, що за наявності заперечувальних, в частині умислу на заподіяння середньої тяжкості, показань, усупереч вимогам ст.ст. 94, 370 КПК України, суд першої інстанції не навів у точній відповідності надані ним покази, не надав належної оцінки доказам у справі, у тому числі в частині їх належності, допустимості та достатності, не співставив його показання з іншими доказами та не навів переконливих мотивів, з яких суд надав перевагу одним доказам та відкинув інші. Із вироку суду вбачається, що доводи, заявлені стороною захисту, суд у вироку належним чином не спростував.

Апелянт покликається, що при призначенні найбільш важкої міри покарання у виді позбавлення волі судом не було належно враховано дані, які його характеризують, обставини вчинення злочину, який зумовлений самою поведінкою потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_6 позовні вимоги, в тому числі і правничі витрати, які неналежно обґрунтовані так як не зазначено який саме обсяг робіт виконано представником потерпілої, вважає безпідставними.

На переконання апелянта, позивачем не доведено, що моральна шкода заподіяна потерпілій у визначеному судом першої інстанції розмірі в 30000 грн, натомість заподіяна шкода співмірна до суми в розмірі 5000 грн.

Даний вирок оскаржив представник потерпілої адвоката ОСОБА_7 , який просить вироку суду першої в частині цивільного позову змінити та цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволити повністю.

До суду першої інстанції була подана позовна заява в якій просили стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 50000 грн. моральної шкоди, 49239,56 грн. матеріальної шкоди за лікування; 10000 грн. понесених витрат на правову допомогу. У судовому засіданні було перевірено всі чеки та встановлено, що позивачкою було витрачено на лікування 49 239,56 грн., що підтверджено документально. Відповідно суд першої інстанції повинен був би задовольнити повність позов.

Апелянт покликається, що у відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі за даною статтею та згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Апелянт наголошує, що в цивільному позові моральну шкоду було належно обґрунтовано тим, що в першу чергу потерпілій, як жінці (вчительці) заподіяно тілесні ушкодження. При цьому просили суд врахувати, що позивачці зламано руку та тривалий час, у зв`язку із травмою, позивачка не ходила на роботу. Станом на сьогодні біль в руці відчувається. У момент отримання тілесних ушкоджень, потерпіла перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниження гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, потерпіла досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів, витрачання часу на судові засідання), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Апелянт зазначає, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Розмір моральної шкоди в сумі 50 тис. грн. є розумним та достатній, враховуючи той факт, що було спричинено непоправні ушкодження здоров`я.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 близько 14.30 годин 7 березня 2022 року по вул. Виговського, 55 у м. Львові умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 близько 14.30 годин 7 березня 2022 року, перебуваючи у комірці загального користування, що на 4-му поверсі будинку №55 по вул. Виговського у м.Львові, маючи умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на грунті раптово виниклого конфлікту із потерпілою ОСОБА_9 , наніс останній 4 удари по тілу, штовхаючи її руками в ділянку грудної клітки і рук, та схопивши дерев`яний стілець, тримаючи його обома руками, наніс ОСОБА_9 декілька ударів в ділянку лівого та правого передпліччя, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: перелом інших частин кісток передпліччя, закритий відламковий перелом середньої третини лівої ліктьової кістки із зміщенням відламків, скарифіковані садна середньої третини правого передпліччя, забійні садна середньої третини лівого передпліччя, забійне садно правого плеча, забійне садно ділянки грудини, перелом ліктьової кістки, що відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 подали, кожен окремо, клопотання про примирення, у зв`язку з чим просили кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , підтриману його захисником-адвокатом ОСОБА_10 , який просив задовольнити його клопотання та закрити кримінальне провадження у зв`язку з його примирення з потерпілою, думку потерпілої ОСОБА_9 , підтриману її представником- адвокатом ОСОБА_7 , яка просили задовольнити її клопотання оскільки вона примирилася з обвинуваченим та не заперечує проти закриття кримінального провадження, обвинувачений та потерпіли просили залишити без розгляду апеляційні скарги подані ними, міркування прокурора ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення клопотань поданих обвинуваченим та потерпілою у зв`язку з їх примиренням, та підтримав закриття кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг та клопотань, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 , за ч.1 ст. 122 КК України, оскільки ОСОБА_6 умисно спричинив потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_9 , кожен окремо, заявили, що відмовляються від поданих апеляційних скарг оскільки вони примирилися, у зв`язку з чим подали клопотання, де просили закрити кримінальне провадження у зв`язку із примиренням.

Відповідно колегія суддів залишає апеляційні скарги без розгляду та розглядаючи клопотання обвинуваченого та потерпілої про можливе звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілою, дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Апеляційний суд враховує позицію, яка викладена у постанові Першої судової палати ККС ВС від 13.08.2019 по справі № 537/1772/17 відповідно до якої примирення винного з потерпілим означає досягнення між ними угоди, в якій зафіксовано, що потерпілий примирився з винним, задоволений вжитими останнім заходами з відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди і внаслідок цього не заперечує проти звільнення винного від кримінальної відповідальності (чи просить про таке звільнення).

Зі змісту заяви потерпілої ОСОБА_9 від 28.11.2024 вбачається, що вона не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 та не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 вчинив кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, а також те, що судом не було встановленого обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із його примиренням з потерпілою.

Разом з тим, кримінальне провадження у даному випадку закривається із нереабілітуючих підстав. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження.

Положеннями п.1 ч.2 ст. 284 КПК України установлено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційний суд вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачений ОСОБА_6 - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 417, 419, 424 КПК України, апеляційний суд

постановила :

Клопотання потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2024 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим,

Закрити кримінальне провадження № 000020 на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: