Номер провадження: 11-сс/813/1992/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28 червня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000275, внесеного до ЄРДР 27 лютого 2023 року,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваною інкримінованого кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, підозрювана оголошено у міжнародний розшук.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що органом досудового розслідування порушено порядок повідомлення про підозру. Так, підозрювана є громадянкою Республіки Молдова та постійне проживає на території Республіки Молдова. Про існування вказаного кримінального провадження не була повідомлена та не отримувала жодного офіційного повідомлення про підозру. Окрім того, оскільки підозрювана є громадянкою іншої країни, її консульство повинно було бути повідомлено про затримання чи застосування до неї запобіжного заходу. Відсутність такого повідомлення є порушенням ст. 36 Віденської конвенції про консульські зносини;

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу та застосовати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити та відмовити у задоволені клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Згідно приписів ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Відсутність хоча б однієї з цих обов`язкових умов унеможливлює обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного за його відсутності.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Одеській області, здійснювалось досудове розслідування у кримінального провадження № 0000275, внесеного до ЄРДР 27 лютого 2023 року.

08.02.2023 року у цьому кримінальному провадженні слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 149 КК України за кваліфікуючими ознаками: вербування, переміщення людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, уразливого стану потерпілого, вчинені повторно, вчинені організованою групою.

У межах доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 із метою правильного їх вирішення колегія суддів має визначити: чи набула статусу підозрюваної ОСОБА_8 .

На переконання сторони захисту ОСОБА_8 не набула статусу підозрюваної, оскільки повідомлення про підозру останній вручалось неналежним чином.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, із системного аналізу якої вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі умовно можна поділити на такі етапи:

1) прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України;

2) об`єктивація/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК України, та його підписання;

3) доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийнято рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК України.

Дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, має забезпечувати відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Порушення порядку повідомлення про підозру призводить до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст. 2 КПК України, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Вказана норма закону визначає три рівнозначні випадки за відповідності ситуації особи хоча б одному з яких вона вважається такою, що є підозрюваною у кримінальному провадженні.

Так, елементами, наявність яких слугує критеріями за якими у третьому випадку, визначеному ч. 1 ст. 42 КПК України, перевіряється чи набула особа статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, є наявність таких фактичних обставин (фактів): (1) складення щодо особи повідомлення про підозру; (2) не вручення повідомлення про підозру внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, відносно якої його складено; (3) вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру особі у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію (ч. 1 ст. 111 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

У главі 11 КПК України, зокрема, у ч. 1 та 2 ст. 135 цього Кодексу визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим/прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) у тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Також, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає «кримінальне обвинувачення» як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння, при цьому, в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного (рішення у справі «Екле проти Німеччини» від 15 липня 1982 року, п. 73).

Ураховуючи, що на момент складання повідомлення про підозру органами досудового розслідування достовірно не було встановлено місцеперебування ОСОБА_8 , тому слідчий суддя з огляду на вищевказані приписи дійшов обґрунтованого висновку, що вручення повідомлення про підозру мало бути проведено у порядку, що регулюється ч. 1 ст. 278 та ч. 1, 2 ст. 135 КПК України.

Перевіряючи висновки слідчого судді в контексті доводів апеляційної скарги на предмет, дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 , колегія суддів встановила таке.

Як убачається з долучених стороною обвинувачення документів до клопотання, співробітникам ОРД відділу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України було доручено, серед іншого, встановити місцезнаходження ОСОБА_8 (а.с.205-209 т.1).

Згідно рапорту заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_10 на виконання вищезазначеного доручення прокурора, було встановлено, що ОСОБА_8 має посвідку на тимчасове проживання в Україні та перетнула державний кордон 24.01.2023 року по закордонному паспорту громадянки Молдови через ПП «Маяки-Удобне», на автомобільному транспорті (а.с.210-222 т.1).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що у сторони обвинувачення були відсутні відомості відносно місцеперебування ОСОБА_8 .

У зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_8 нарочно повідомлення про підозру у день його складення внаслідок не встановлення її місцезнаходження, стороною обвинувачення вжито заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, шляхом вручення дорослому члену сім`ї, а саме, чоловіку ОСОБА_11 від отримання, якого останній відмовився (а.с.185-197 т.1).

Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна дійти до висновку, що дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті стороною обвинувачення усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено стороною обвинувачення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення дотримані вимоги КПК України, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручено у спосіб, визначений КПК України, а саме у відповідності до положень ст.ст. 278, 111, 135 КПК України, тобто сторона обвинувачення вжила усіх можливих заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 постійно проживає на території Республіки Молдова, апеляційний суд оцінює критично з огляду на наступне: 1) ОСОБА_8 отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні; 2) під час допиту ОСОБА_11 - чоловік підозрюваної ОСОБА_8 , зазначив, що проживає разом з дружиною та дітьми більше двох років за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що законодавство розрізняє поняття «місце проживання» і «місце перебування» особи. Зокрема, місцем перебування особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. При цьому, діюче законодавство України не виділяє окреме поняття «місце реєстрації», так як факт реєстрації будь-якої особи за певною адресою пов`язується виключно з місцем її проживання і саме за цією зареєстрованою адресою здійснюється офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

При цьому, законодавство не передбачає юридичної можливості одночасного проживання особи за різними адресами, тобто згідно встановленої процедури реєстрації нового місця проживання має відбуватися із зняттям з реєстрації за попереднім місцем проживання (ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Слід знати, що автоматичного зняття з реєстрації місця проживання не існує (у тому числі від терміну відсутності відповідної особи на території України на протязі окремого періоду або певних років). Процедура зміни місця проживання потребує від особи здійснення активних дій, а у разі зайняття пасивної позиції, особа свідомо наражає себе на можливі негативні наслідки, які можуть настати з причин непроведення відповідних процедур, пов`язаних зі зміною місця проживання.

Матеріали провадження не містять відомості про те, що станом на дату складання повідомлення про підозру, ОСОБА_8 зверталась до міграційної служби із заявою про зняття з реєстрації місця проживання.

Водночас, поведінка ОСОБА_8 , а саме, укладання угоди № 1244363 від 03.10.2024 року з адвокатом ОСОБА_7 на її захист та представництво в рамках кримінального провадження № 0000275, внесеного до ЄРДР 27 лютого 2023 року, підтверджує факт доведення до її відома інформації про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Слід також відзначити, що у судовому засіданні адвокатом ОСОБА_7 не заперечувався факт спілкування ОСОБА_8 з чоловіком ОСОБА_11 , який є одним із співучасником інкримінованого кримінального правопорушення, відносно якого до Балтського районного суду Одеської області скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, після того, як остання виїхала за межі України.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Колегія суддів уважає, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 24, 176,177, 178, 182,183,194,196,197, 309, 370-372, 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд ,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28 червня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000275, внесеного до ЄРДР 27 лютого 2023 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4