Провадження №: 1-кс/752/1772/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002115 від 14 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належить ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002115 від 14 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві звернулася громадянка України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невідомими особами шахрайським шляхом здійснено заволодіння житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу допиту потерпілої ОСОБА_5 , встановлено, що мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її сестра ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 були зареєстровані та фактично проживали за адресою: АДРЕСА_2 (раніше АДРЕСА_3 .

На підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.04.1998 року Київським міським бюро технічної інвентаризації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних долях належала квартира АДРЕСА_4 . Квартира двокімнатна, загальною площею 48,3 кв. м.

Сестра ОСОБА_7 перебувала на обліку в психоневрологічному диспансері, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті сестри її квартири перейшла у користування матері, але документально ніхто право власності не перереєстровував.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_6 , причиною смерті є хронічна ішемічна хвороба серця.

У зазначеній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ніхто не проживав. ОСОБА_5 періодично приїздила до квартири та дивилася чи все в порядку.

25.01.2019 ОСОБА_5 подала документи про вступ у спадщину та у Спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу. Предметом спадщини є квартира АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка та напівзруйнований будиночок у с. Гулі Миронівського району Київської області.

На початку 2023 року ОСОБА_5 приїхала до квартири і виявила, що замки у дверях вказаної квартири відкриті, а на дверях висить навісний замок, якого раніше не було. ОСОБА_5 , викликала поліцію та тоді було встановлено, що замок повісили працівники ЖЕК-103.

22.06.2024 ОСОБА_5 в черговий раз приїхала подивитися чи все гаразд з квартирою. Однак вхідний замок був знову змінений.

12.07.2024 близько о 18 годині від знайомого рієлтора ОСОБА_5 стало відомо, що 12.07.2024 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на зазначеної квартири, на ім`я ОСОБА_4 , а підставою для такої реєстрації є договір дарування від 12.07.2024.

Реєстрацію договору дарування та права власності здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .

У подальшому їй стало відомо, що частина квартири зареєстрована на підставі договору дарування від 12.07.2024 року, відповідно до якого її покійна сестра ОСОБА_7 через 21 рік після своєї смерті подарувала свою частку права власності на квартиру ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва на право власності від 30 квітня 1998 року, посвідчує що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 та членам її сім`ї ОСОБА_7 в рівних долях.

Відповідно до довідки бюро судово-медичної служби № 9 від 22.01.2004 встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважається такою, що є померлою від 25.11.2003 року.

Разом з цим, відповідно до договору дарування частини квартири від 12.07.2024 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передає обдарованій ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність частини квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому, під час досудового розслідування встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_8 , 26.10.2024 зареєстровано право власності, також на іншу частку квартири за ОСОБА_4 , внаслідок чого, квартира АДРЕСА_1 на праві власності повністю належить останній.

Враховуючи, що є достатні підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 , є речовими доказами та об`єктами кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні, а також те, що іншим способом, ніж накладення арешту та заборону вчиняти дії, неможливо забезпечити збереження речових доказів та перешкодити незаконному відчуженню, передачі, використанню та перетворенню майна, прокурор просить накласти арешт на вказану квартиру.

В судове засідання прокурор ОСОБА_9 не з`явився, подав заяву, в якій просив клопотання задовольнити та розглянути за його відсутності.

Власник майна в судове засідання не зявився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи скорочені строки розгляду зазначеного клопотання та те, що неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про накладення арешту у відсутність нез`явившихся власника майна та його представника.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

До клопотання додані копії документів та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення даних з приводу кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Постановою начальника СВ №2 слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_10 від 18.07.2025 року квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належить ОСОБА_4 , визнано в кримінальному провадженні №0002115 від 14 липня 2024 року речовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, із врахуванням вимог ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто містить правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та є пропорційним, тобто відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Так, на думку слідчого судді, прокурором доведено правову підставу для арешту майна, надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дослідивши надані до клопотання матеріали, враховуючи, відповідно до вимог ст. 173 КПК України, наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, арешт зазначеного майна є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Як вбачається із мотивування накладення арешту, в клопотанні прокурора у встановленому порядку було наведено достатні обґрунтування необхідності арешту майна, що зумовлений потребами досудового розслідування у збереженні речових доказів, що виправдовує втручання у права та інтереси власника.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст. 392, ст. 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002115 від 14 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, шляхом заборони розпорядження, відчуження, а саме:

- квартиру квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належить ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1