Справа № 734/5519/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/342/25
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000406 від 24.10.2024 за апеляційними скаргами прокурора Козелецької окружної прокуратури ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 січня 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Стягнуто із ОСОБА_9 у дохід держави 1514 гривень 56 копійок процесуальних витрат.

Зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку день за день. Початок строку відбування покарання визначено рахувати з часу його затримання - 24.10.2024.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вироком місцевого суду встановлено, що 24.10.2024 близько 19:00 год. ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на вулиці Миру в м. Остер Чернігівського району Чернігівської області, побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_10 , який рухався попереду нього по вказаній вулиці в напрямку вулиці Татарівська. Після цього ОСОБА_9 наздогнав ОСОБА_10 та попросив надати йому грошові кошти, однак той відмовив у його проханні. Надалі ОСОБА_9 помітив у руках ОСОБА_10 мобільний телефон Nokia G21 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 і гаманець та у нього виник умисел, спрямований на відкрите викрадення зазначеного майна (грабіж).

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_9 випередив ОСОБА_10 та чекав його на перехресті вулиць Миру та Татарівська в м. Остер Чернігівського району Чернігівської області. Дочекавшись там ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2002-ІХ, на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України № 469/2024 від 23.07.2024, строк дії воєнного стану продовжено з 05:30 год. 12.08.2024 строком на 90 діб, розуміючи, що його дії є очевидними для ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, відкрито, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відкрито заволодів належним ОСОБА_10 вищевказаним мобільним телефоном вартістю 2700 грн та гаманцем, у якому знаходилися банківські картки, які не становлять матеріальної цінності для потерпілого, шляхом ривку, вихопивши їх із рук останнього, після чого почав тікати з місця скоєння кримінального правопорушення. Вимоги ОСОБА_10 зупинитись та віддати належне йому майно, а саме мобільний Nokia G21 та гаманець з банківськими картками, ОСОБА_9 проігнорував, зник з місця скоєння злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 2700 грн.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок районного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити із вступної та мотивувальної частин вироку посилання на попередню судимість ОСОБА_9 за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.07.2021, а також на повторність як кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану та у решті вирок суду, в тому числі щодо призначеного покарання, залишити без змін.

Зазначає, що відповідно до вироку Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.07.2021 ОСОБА_9 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці. 27.01.2023 ухвалою Богунського районного суду м. Житомира невідбуту частину покарання замінено на 1 рік 5 місяців 17 днів обмеження волі та звільнено 16.05.2024 з ДУ «Бердичівський виправний центр»). При цьому сума викраденого майна за фактичними обставинами, становила 1502 грн 70 коп., що у зв`язку з набуттям 09.08.2024 чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань, діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024, перестало були кримінально-караним діянням. Як наслідок, вже на момент вчинення кримінального правопорушення за вказаним вироком, відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України, ОСОБА_9 вважався особою, що не має судимості та з його дій підлягає виключенню кваліфікуюча ознака «повторність». При цьому вказує, що виключення із вироку даних про судимість та повторність злочину. З огляду на особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, не впливають на вид та розмір призначеного судом покарання, яке відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Захисником в інтересах обвинуваченого також подано апеляційну скаргу на вирок суду, в якій він просить змінити вирок у частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання, виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку «повторність», ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що вирок підлягає зміні через скасування Законом від 18.07.2024 № 3886-ІХ кримінальної відповідальності за вчинене особою таке діяння як таємне викрадення чужого майна, вартість якого у 2021 році не перевищувала розміру 2270 грн і такий закон має зворотну дію у часі. Оскільки діяння, за яке ОСОБА_9 був засуджений вироком від 20.07.2021 року декриміналізовано, то останній, відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України є таким, який не має судимості та в його діях у даному кримінальному провадженні відсутня кваліфікуюча ознака «повторність», яку судом було безпідставно враховано. Також просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав вину у пред`явленому обвинуваченні, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину та встановленню обставин події, розгляд у суді першої інстанції проводився за правилами ч. 3 ст. 349 КК України, в наслідок чого, потерпілий не приймав участі та не наполягав на суворості покарання, тому вважає, що за таких обставин, мінімальний розмір покарання, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі буде достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та частково погодився з апеляційної скаргою захисника, заперечуючи проти зміни вироку у частині призначеного покарання, вважаючи визначене судом таким, що відповідає вимогам 50, 65 КК України; захисника, який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити та погодився з апеляційною скаргою прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за яке його засуджено, в апеляційних скаргах не оспорюється.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Визнаючи обвинуваченого ОСОБА_9 винуватим у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочині, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК Україні, місцевий суд не звернув увагу на відсутність підстав для врахування судимості ОСОБА_9 та кваліфікуючої ознаки в його діяннях «повторність», на що слушно вказують у апеляційних скаргах сторона обвинувачення та сторона захисту.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст. 51 КУпАП, відповідно до яких збільшено розмір суми збитків для настання кримінальної відповідальності за ст.185 КК України, оскільки розмір завданої майнової шкоди, має перевищувати 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 був засуджений вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.07.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці. 27.01.2023 ухвалою Богунського районного суду м. Житомира невідбуту частину покарання замінено на 1 рік 5 місяців 17 днів обмеження волі, звільнений 16.05.2024 з ДУ «Бердичівський виправний центр».

Згідно з копією вироку, вказані два епізоди крадіжок ОСОБА_9 скоїв 14.03.2021 та 31.03.2021 на суми 1502,70 грн та 1459,61 грн.

Станом на 01.01.2021 розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» становив 2270 грн. Ураховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2021 році, становить - 2270 грн.

Оскільки вартість викраденого ОСОБА_9 майна за вироком Козелецького районного суду від 20.07.2021 року є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то скоєні ним кримінальні правопорушення не підпадають на даний час під кримінально-каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Частина 1 статті 88 КК України передбачає, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. При цьому, частина 3 цієї статті визначає, що особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, кримінальна протиправність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Отже, враховуючи вимоги ст. 5, ст. 88 КК України, ОСОБА_9 має погашену судимість за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, що могло утворювати повторність кримінальних правопорушень, і є особою, яка не має судимості, що виключає в його діях за ч. 4 ст. 186 КК України, за оскаржуваним вироком кваліфікуючу ознаку «повторність».

Відтак, колегія суддів вважає, що із формулювання обвинувачення та кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 186 КК України, підлягає виключенню кваліфікуюча ознака «повторність», а його дії належить кваліфікувати як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Положеннями ст. ст. 50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який не одружений, не працює, задовільно характеризується за місцем проживання, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, якими визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність обставин, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини, поряд із урахованими судом першої інстанції обставинами про особу обвинуваченого, який під час розгляду кримінального провадження визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та встановленню обставин події, потерпілий не приймав участь у розгляді справи, відтак не наполягав на суворості покарання, що на переконання колегії суддів, дає підстави для призначення менш суворого покарання, ніж визначене судом першої інстанції, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

І таке покарання, на переконання колегії суддів буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відтак, апеляційні скарги як прокурора, так і сторони захисту підлягають задоволенню.

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника задовольнити.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині кваліфікації дій та в частині призначеного покарання.

Виключити зі вступної та мотивувальної частин вироку Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_9 , посилання на попередню судимість ОСОБА_9 за вироком Козелецького районного суду від 20.07.2021, а також - на «повторність» як кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та кваліфікувати його дії як відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який перебуває під вартою у той самий строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4