ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1019/25 Справа № 192/2400/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про звільнення від покарання або пом`якшення покарання,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та, у зв`язку із декриміналізацію дрібних крадіжок, відповідно до ст.74 КК України пом`якшити йому покарання за вироком, яким він був засуджений за ч.4 ст.185 КК України.

В доповненні до апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 просить переглянути ухвалений щодо нього вирок, яким він засуджений за ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскільки він повністю визнав вину, є особою з інвалідністю, страждає на певні захворювання, позитивно характеризується за місцем відбування покарання.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від покарання або пом`якшення покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, ОСОБА_7 згідно із вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.11.2023 року був засуджений за вчинення 07.07.2023 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме крадіжки на суму 3999 грн.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння перевищувала два неоподаткованих мінімуму доходів громадян, до цього діяння не застосовується ст. 5 КК України, а тому ОСОБА_7 не підлягає звільненню від покарання за вказаним вироком.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

З ухвали суду, що оскаржується, вбачається, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.11.2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлена відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України сума неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу (у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.11.2023 року ОСОБА_7 здійснив крадіжку на суму 3999 грн.

З наявного в матеріалах провадження вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.11.2023 року вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 07.07.2023 року.

Станом на 01 липня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

Враховуючи те, що вказаними протиправними діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому у розмірі, що відповідно перевищує розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2023 році, тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у приведенні покарання за вказаним вироком у відповідність до вимог законодавства України, у зв`язку з чим, вимоги апеляційної скарги засудженого щодо призначення йому покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.11.2023 року із застосуванням ст.69 КК України є безпідставними, оскільки не грунтуються на вимогах кримінального закону.

За таких обставин апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а рішення суду є обґрунтованим і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4