ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/2122/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/117/25 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 її захисника - адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000574 від 27.02.2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Осинове Куп`янського району, Харківської області, українки, громадянки України, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, пенсіонерки, раніше не судимої, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 відраховується з дня її фактичного затримання 28.02.2023 року. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Згідно вироку 27.02.2023 ОСОБА_8 , перебуваючи в себе вдома за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись на кухні, вживала спиртні напої спільно зі своїм сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У подальшому, близько 16:00, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні будинку, розташованого за вказаною адресою, на ґрунті виниклих неприязних відносин, вчинила словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_10 , який перейшов у бійку, під час якої у ОСОБА_8 виник, злочинний умисел на вбивство свого сина ОСОБА_10 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та бажаючи настання саме таких наслідків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, 27.02.2023 близько 16:00 ОСОБА_8 схопила дерев`яну палицю, яка знаходилась біля плити пічного опалення, та нанесла нею не менше трьох ударів по голові потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинила відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-17/116- Зм/23 наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму голови у формі забійних ран, у кількості трьох, в лівій тім`яній області, крововиливів в м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні в лівій тім`яній області, уламкових та лінійної форми переломів лівої тім`яної кістки, травматичних внутрішньочерепних крововиливів з ділянками розтрощування тканини речовини головного мозку в лівій тім`яній області, набряку, набрякання головного мозку з дислокацією стволової частини.

По ступеню тяжкості вищевказана відкрита черепно-мозкова травма, у своїй сукупності, що утворилась по єдиному механізму, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя. Причиною смерті ОСОБА_10 явилася відкрита черепно-мозкова травма, у формі переломів кісток черепа, травматичних внутрішньочерепних крововиливів, що привела до розвитку набряку та набрякання головного мозку, з дислокацією стволової частини. Не погодившись з вироком, обвинувачена та її захисник, прокурор у кримінальному провадженні, подали апеляційні скарги.

Обвинувачена ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції, розглянути кримінальне провадження з початку, з встановленням та дослідженням всіх обставин справи, перекваліфікувати її дії на статтю 124 КК України.

Обвинувачена зазначає, що у суді першої інстанції не допитано всіх свідків, не досліджено всіх матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування не було зібрано усіх доказів, які могли суттєво вплинути на розгляд справи. Вказує, що захисник ОСОБА_7 не надала їй кваліфікованої допомоги.

Зазначає, що була затримана 27.02.2023 за місцем мешкання, коли приїхали працівники поліції за викликом, тоді як у вироку дату затримання вказано 28.02.2023. Працівникам поліції неодноразово вказувала, що потерпілий її побив, а з вироку суду виявляється, що до 03.03.2024 ніякого побиття не було. Це був не перший випадок, коли потерпілий бив її, у зв`язку із цим, вона неодноразово викликала працівників поліції, але документи знищені під час війни. Обвинувачена ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_11 , оскільки вона неодноразово продавала алкоголь потерпілому, а в судовому засіданні сказала, що він не вживав спиртні напої. У вироку зазначено, що вона не намагалася надати сину медичну допомогу, однак вона просила сусідів викликати поліцію та медичну допомогу, шукала медиків серед сусідів. В той день сама вживала алкоголь, але і потерпілий був у стані тяжкого алкогольного сп`яніння. У вироку суд зазначає, що вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння, однак висновком експерта це не підтверджено. Зазначає, що коли син наніс їй тяжкі тілесні ушкодження, вона захищалася, коли він припинив будь-які дії, вона більше не наносила тілесні ушкодження, а побігла до сусідів викликати швидку, що свідчить про відсутність намірів вбивати сина. Перебувала в стані сильного емоційного напруження. Судом не було враховано, що син мав більшу фізичну перевагу та тільки шляхом ударів по голові могла його зупинити, ініціатором конфлікту був саме він.

Крім того, у вироку вказано, що обвинувачена пішла до кімнати взяти палку, що виключає спонтанність її дій, проте будинок є дуже невеликим за розміром, тому щоб взяти палицю не треба було йти в нішу кімнату, а достатньо лише протягнути руку. Зазначає, що всю ніч провела у відділі поліції м. Куп`янськ та наступного дня її привезли до м. Харків, після чого вона була доставлена до лікарні невідкладної допомоги, де їй зробили рентген та наклали гіпс. Суд вказує на відсутність пом`якшуючих обставин, однак була явка з повиною, активне сприяння слідству, мало місце насилля в сім`ї.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, у зв`язку із недостатністю доказів. Зазначає, що слідча тиснула на неї разом з поліцією. Захисник обвинуваченої у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 , та перекваліфікувати її дії на статтю 118 КК України. Щодо обставин кримінального правопорушення, захисник зазначає, що її підзахисна в той день з сином спиртні напої не вживала, коли зайшла в будинок її син поводився агресивно, вдарив ногою по руці, якою вона закривала голову, внаслідок чого ОСОБА_8 отримала закритий перелом лівої ліктьової кістки без зміщення. Після цього, обвинувачена зробила підніжку сину, він впав на коліна, в цей час вона намагалася скоріше залишити домоволодіння. Син сидів на підлозі, погрожував їй. ОСОБА_8 мала можливість вийти лише через коридор, в якому сидів син, тому для захисту взяла палицю, оскільки боялася, що син знову почне її бити. Син перешкоджав їй вийти, намагався вдарити, та в цей час обвинувачена нанесла сину кілька ударів. Сторона захисту вважає, що показання свідка ОСОБА_11 не узгоджуються з іншими матеріалами справи. Захисник звертає увагу, що обвинуваченій 63 роки, після пережитої окупації, вона продовжувала працювати. Вважає, що обвинувачена діяла в стані необхідної оборони.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду - скасувати, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості, призначити покарання за частиною 1 статті 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали свої апеляційні вимоги та одночасно просили вирок суду скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно із статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами обставин, що за статтею 91 КПК України підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки кримінального правопорушення.

Перевіряючи вирок щодо ОСОБА_8 на предмет його відповідності зазначеним вище та іншим вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення не може бути визнане обгрунтованим та мотивованим, з огляду на наступне. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, яке було визнане судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, а саме: в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині. Під час кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. В апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника зазначено, що ОСОБА_8 захищалася від протиправних дій з боку її сина, який наніс їй один удар в голову та другий удар, який прийшовся в ліву руку, якою ОСОБА_8 закривала голову. Суд першої інстанції на спростування такої позиції сторони захисту зазначив, що ОСОБА_8 на момент вчинення злочину знаходилася у стані алкогольного сп`яніння, нанесла своєму синові не менше трьох ударів з великою силою у життєво-важливий орган, чим розтрощила кістки черепа та спричинила відкриту черепно-мозкову травму, яка кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, що є небезпечним для життя потерпілого. Її доводи про те, що вона не мала можливості залишити приміщення та уникнути конфлікту, грунтуються лише на її показаннях. Кількість нанесених ударів, їх локалізація, сила нанесення, та всі її дії після вчинення злочину ( вона не намагалася надати синові медичну допомогу, лише спокійно очікувала приїзду швидкої) свідчать про спрямованість умислу обвинуваченої саме на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Суд першої інстанції посилався на показання обвинуваченої, яка пояснила, що вона пішла до кімнати, де взяла дерев`яну палку, якою підпирала дверцята духовки, перед тим, як нанести удари по голові ОСОБА_10 , що виключає спонтанність її дій. Щодо встановлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які були встановлені 03.03.2023 під час поміщення її до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у вигляді гематоми зовнішнього лівого вуха та закритого перелому лівої ліктьової кістки без зміщення, суд першої інстанції зазначив, що до 03.03.2023 обвинувачена не зверталася за медичною допомогою до будь-яких медичних працівників, у тому числі тих, які прибули на місце вчинення злочину, про спричинені їй тілесні ушкодження нікому не повідомляла. В розпорядженні суду відсутні будь-які об`єктивні дані щодо вчинення домашнього насильства до неї з боку сина ОСОБА_12 .

Разом з тим, на переконання колегії суддів, версія сторони захисту щодо обставин отримання ОСОБА_8 виявлених у неї тілесних ушкоджень, судом першої інстанції недостатньо перевірена, що за певних обставин може вплинути на кваліфікацію діяння обвинуваченої, або за умови доведеності пред`явленого їй обвинувачення за частиною 1 статті 115 КК України, на призначення їй покарання. Твердження суду першої інстанції про те, що обвинувачена до 03.03.2023 про спричинені їй тілесні ушкодження нікому не повідомляла, не узгоджуються із матеріалами провадження, відповідно до яких 27.02.2023, тобто в день вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, остання в письмових поясненнях зазначила, що її син від крику перейшов до бійки, а саме наніс їй декілька ударів в голову і один удар в руку, бо вона закрила голову. Крім того, по прибуттю ОСОБА_8 до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 03.03.2023 об 11 годині 10 хвилин, під час огляду у приймальному відділенні установи, черговим медичним працівником були виявлені наступні тілесні ушкодження: а саме гематома лівого вуха фіолетового кольору розміром 0,5* 7,0 см та закритий перелом лівої ліктьової кістки без зміщення. Ув`язнена пояснила, що дані тілесні ушкодження отримала 27.02.2023 під час конфлікту із сином, претензій до працівників адміністрації установи не має. Відповідно до карти первинної фіксації зовнішніх ушкоджень, де зафіксовано розмір, локалізація та вид тілесних ушкоджень, зазначено, що 28.02.2023 ОСОБА_8 була оглянута в «МКЛШНМД ім. О. І. Мещанінова». Перевіркою звукозапису судового засідання від 30.11.2023 встановлено, що ОСОБА_8 пояснила, коли її везли в м. Харків, вона поросила поліцейських, щоб її завезли до лікарні, де їй зробили рентген та наклали гіпс. З урахуванням наведених обставин, виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, судом першої інстанції не вжито заходів для перевірки доводів обвинуваченої щодо часу їх отримання та можливості їх утворення способом та за обставин, на які вказує обвинувачена. Крім того, судом першої інстанції не перевірено інформації, зазначеної у картці первинної фіксації ушкоджень, щодо огляду обвинуваченої 28.02.2023 в «МКЛШНМД ім. О. І. Мещанінова», а саме: чи дійсно був проведений огляд ОСОБА_8 у лікарні, які його результати.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, не спростував чи не підтвердив їх у відповідному об`ємі, при тому, що дані фактичні обставини підлягають ретельній перевірці з метою проведення повного та неупередженого судового розгляду. З метою надання правильної оцінки діям ОСОБА_8 , слід більш ретельно дослідити обставини отримання нею тілесних ушкоджень, оскільки ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони умисного вбивства, передбаченого статтею 115 КК України характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони, що передбачено статтею 118 КК України. Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння, а саме захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. Верховний Суд в своїх постановах неодноразово звертав увагу, що для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Суд касаційної інстанції у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах. Питання про наявність умислу особи вирішується з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховується кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що у вироку судом першої інстанції показання обвинуваченої ОСОБА_8 викладені не в повному обсязі, у зв`язку із чим поза увагою суду першої інстанції залишилися суттєві обставини, що можуть вплинути на остаточні висновки суду. Зокрема, перевіркою звукозапису судового засідання від 12.06.2023 встановлено, що обвинувачена надаючи показання суду першої інстанції неодноразово зазначала: «думала, що на мене напав чоловік», «мені здалося, що бив чоловік, бо він мене теж бив», аналогічні твердження обвинувачена повторювала і в судовому засіданні 30.11.2023 та зазначила, що в неї «був такий душевний стан». В апеляційній скарзі обвинувачена зазначила, що перебувала в стані сильного емоційного напруження. Відповідно до змісту рапорта Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області, в якому зафіксовано факт звернення на лінію 102, зазначено: бригада швидкої допомоги повідомила, що мати ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння вдарила сина ОСОБА_13 по голові, внаслідок чого той помер. Мати на місці поводить себе буйно. Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_8 поводила себе неадекватно, через що її закрили в кімнаті, обвинувачена казала, якщо він встане, вона ще раз його вб`є. До цієї події обвинувачена всім казала, що син її б`є. Також ще до цих подій у ОСОБА_8 був синець під оком. Відповідно до частини 2 статті 245 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності. Враховуючи поведінку обвинуваченої на місці події, про яку зазначила свідок ОСОБА_11 , що також відображено у рапорті по суті звернення на лінію 102, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що під час судового провадження у суді першої інстанції залишилися недослідженими обставини, зокрема щодо психічного стану обвинуваченої під час інкримінованих їй дій, чи не перебувала вона у стані фізіологічного афекту чи у будь-якому іншому емоційному стані, який міг би слугувати психологічною підставою для висновку про стан сильного душевного хвилювання, що потребує застосування спеціальних знань.

З`ясування вказаних обставин може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. В даному провадженні надання оцінки лише кількості, локалізації, сили нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, тому факту, що удари було нанесено у життєво важливий орган (по голові), без урахування та перевірки обставин отримання тілесних ушкоджень самою обвинуваченою, без дослідження її психічного стану на момент інкримінованих їй подій, є недостатнім, а тому доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника в цій частині є слушними та потребують перевірки. У зв`язку із наведеним, судом апеляційної інстанції встановлені істотні порушення вимог КПК України, які можуть вплинути на остаточні висновки суду за результатами судового розгляду, які у своїй сукупності перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає статті 412, пункту 6 частини 1 статті 407, пунктам 1, 2, 3 частини 1 статті 409, статті 410, 411 КПК України. Колегія суддів уважає за необхідне скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого суду слід оцінити доводи учасників процесу, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи сторін щодо фактичних обставин інкримінованого злочину та спрямованості умислу обвинуваченої, а кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, їх сукупність із точки зору достатності, а також взаємозв`язку, і з дотриманням вимог статей постановити законне й обґрунтоване судове рішення. Суд апеляційної інстанції зазначає, що інші доводи сторони захисту, які стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення в обсязі, висунутому органом досудового розслідування, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, а також апеляційні доводи прокурора щодо правильності призначеного покарання, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції. Враховуючи, що вирок суду першої інстанції скасовується з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, апеляційні доводи прокурора щодо м`якості покарання колегією суддів не перевіряються, чому слід надати оцінку суду першої інстанції при новому розгляді, зокрема у випадку доведеності обвинувачення та кваліфікації дій ОСОБА_8 в тому ж обсязі, без встановлення нових обставин, які б істотно знижували тяжкість вчиненого. З огляду на наведене, апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги прокурора належить відмовити. Згідно з частиною 2 статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справах «Едуард Шабалін проти Росії» (рішення ЄСПЛ від 16 жовтня 2014 року) і «Руслан Яковенко проти України» (рішення ЄСПЛ від 04 вересня 2015 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, з урахуванням змісту пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченої, наявності ризиків, які передбачені статтею 177 КПК України, з метою попередження ризику її переховування від суду, оскільки вона не може не усвідомлювати ймовірність повторного визнання вини за висунутим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченій ОСОБА_8 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 її захисника - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково. Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2023 року - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 квітня 2025 року, включно. Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: