КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України,

за участі сторін провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 4362 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 4362 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки без конфіскації майна, за ч. 3 ст. 4362 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю 1 рік 6 місяців та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів за таких обставин.

Не пізніше 29.05.2022, у ОСОБА_7 виник та сформувався намір, направлений на вчинення кримінально караних діянь, що полягають у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 зареєстрував у соціальній мережі «Facebook» обліковий запис за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 ? id НОМЕР_1 » з інтернет-профілем користувача, позначеного як « ОСОБА_9 ».

У подальшому, 29.05.2022 , о 20 год. 40 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого мешкання - АДРЕСА_1 , використовуючи персональну електронну обчислювальну машину (далі - ПЕОМ) з маркуванням «Ник Ник», під`єднану до мережі Інтернет, на своїй персональній сторінці соціальної мережі «Facebook» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », діючи умисно, поширив публікацію (відеоматеріал) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 » за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », у якій міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України та глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Крім того, ОСОБА_7 18.06.2022 , о 18 год. 52 хв., перебуваючи за місцем свого мешкання - АДРЕСА_1 , використовуючи ПЕОМ з маркуванням «Ник Ник», під`єднану до мережі Інтернет, на своїй персональній сторінці соціальної мережі «Facebook» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », діючи умисно, повторно, поширив матеріали, а саме публікацію (відеоматеріал) під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_10» за посиланням:

« ІНФОРМАЦІЯ_8 », у якій міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

В апеляційній скарзі прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_5 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки без конфіскації майна та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 436-2 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. У решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга прокурора внесена у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - застосуванням закону, який не підлягає застосуванню.

Так, суд призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 436-1 КК України основне покарання у виді 3 років обмеження волі без конфіскації майна.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі, серед іншого, не застосовується до осіб, що досягай пенсійного віку, та до осіб з інвалідністю другої групи.

На момент ухвалення оскаржуваного вироку обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 73 роки, тобто він є особою, що досягла пенсійного віку. Також ОСОБА_7 є особою з інвалідністю другої групи.

За таких обставин до ОСОБА_7 не може застосовуватися покарання у виді обмеження волі.

При цьому, санкцією ч. 2 ст. 436-2 КК України передбачено можливість призначити винній особі на вибір кілька видів основного покарання, а саме обмеження волі або позбавлення волі.

Враховуючи законодавчі обмеження щодо призначення певних видів покарання особам, які досягай пенсійного віку та особам з інвалідністю другої групи, прокурор вважає, що вимогам ст. 65 КК України буде відповідати призначення винному більш тяжкий вид основного покарання у виді позбавлення волі.

Виправлення помилки місцевого суду призведе до безумовного погіршення становища обвинуваченого та вимагає ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки покарання у виді позбавлення волі є більш суворим, ніж покарання у виді обмеження волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження №0000294 від 16 серпня 2022 року закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України, в зв`язку з недоведеністю участі ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, захисник не погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ознакою повторності, оскільки вважає, що навіть у випадку доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому дій, у даному випадку є ознаки продовжуваного злочину, а тому його дії помилково кваліфіковані за ч. 3 ст. 436-2 КК України за ознакою повторності.

Окрім того, захисник вважає, що правова кваліфікація вчиненого правопорушення нічим не доказується, що може визначати припущення суду у вчиненні кримінального правопорушення обвинуваченим.

Так, під час проведеного обшуку, згідно ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва, виявлено та згідно з протоколом обшуку від 02.01.2022 за адресою АДРЕСА_1 вилучено «Системний блок персонального комп`ютера з маркуванням «Ник Ник».

Відповідно до протоколу огляду від 18.08.2022 виявлено в Інтернет- ресурсі - соціальна мережа «Фейсбук» на сторінці користувача « ОСОБА_9 відеоматеріали із заголовками 1) «ІНФОРМАЦІЯ_9» 2) та « ІНФОРМАЦІЯ_10 ».

Згідно з протоколом огляду від 03.01.2023 вилученого у ОСОБА_7 системного блоку персонального комп`ютера з маркуванням «Ник Ник».

Відповідно до висновку експерта Київського НДІСЕ МЮ України ОСОБА_10 від 08.11.2022 №28300/22-39 судової лінгвістичної (семантико- текстуальної) експертизи у відеоматеріалах, розміщених в мережі «Фейсбук» на персональній сторінці користувача « ОСОБА_9 » (відповідно до їх текстового відтворення за протоколом огляду від 18.08.2022) міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014, у тому числі шляхом представлення збройної агресії РФ проти України як внутрішнього громадського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію РФ проти України, розпочатої у 2014 році.

Щодо судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи, то експерт констатує внесенні в мережу Інтернет на персональній сторінці соціальної мережі «Фейсбук» публікацію (відеоматеріал) російського пропагандиста, блогера ОСОБА_11 , а не ОСОБА_7 , як кримінально карані діяння.

Апелянт не заперечує кваліфікацію дій російського пропагандиста ОСОБА_11 і відповідні висновки експертизи в цій частині, але вказує, що цей відеоматеріал не належить обвинуваченому. ОСОБА_7 розмістив лише заперечення на, так звану дискусію, «ІНФОРМАЦІЯ_9» та «ІНФОРМАЦІЯ_10».

Отже, визначений у експертному висновку текст належить іншій особі, а не обвинуваченому, а у відеоматеріалі від 29.05.2023 є лише вставка обвинуваченого «ІНФОРМАЦІЯ_9» та у відеоматеріалі від 18.07.2023 - «ІНФОРМАЦІЯ_10».

В суді ОСОБА_7 пояснив, що розмістив інформацію для Служби безпеки України.

Також захисник звертає увагу на те, що протокол огляду від 18.08.2023 та експертний висновок описують публікацію від 29.05.2023 та 18.07.2023, а у вироку і обвинувальному акту відносно ОСОБА_7 вказується інша дата вчинення кримінального правопорушення, а саме: 18.06.2023.

Факт того, що інкримінування обставин підтвердженні на відео, яке датована «18 июня 2022».

Тобто, протокол огляду від 18.08.2023 щодо дати вчинення кримінального правопорушення визначено 18.06.2023, а у висновку експерта вказано іншу дату розміщення відеоматеріалів -18.07.2023, на яку також посилається експерт, що не може слугувати неналежним доказом.

Також захисник зауважує, що в експертному висновку №28300/22 від 08.11.2022, у відеоматеріалах від 29.05.2023 речення підзахисного «ІНФОРМАЦІЯ_9», та від 18.07.2023 - «ІНФОРМАЦІЯ_10» відсутній аналіз, опис та висновок щодо цих 2-х речень, а органи досудового розслідування і прокурор визначають їх як кримінально-карними, що є лише припущенням, але не є доказом.

Щодо вини підзахисного, то як вбачається із його пояснень, він вносив відомості до соціальної мережі «Фейсбук» на сторінці « ОСОБА_9 », це ним не заперечується, але він мав наміри звернути увагу Служби безпеки України, що особа яка йому повідомила неправдиві відомості розповсюджує відносно України, що під час тимчасової окупації території України росіяни вивозять зерно і інші продукти та продали не есмінець, а корпус недобудованого корабля з Миколаївського суднобудівного заводу до Китаю.

Суд помилково кваліфікував дії як непрямий умисел, посилаючись у вироку на рівень освіти підзахисного, життєвий досвід, причетність у минулому до діяльності правоохоронних органів, характер його вчинків, розуміння характеру його вчинків, передбачення їх суспільно небезпечних наслідків, хоча і не бажав, але свідомо допускав їх настання.

З даним висновком суду захист не може погодитись, так як визначає той факт, що вставки на персональній сторінці ОСОБА_7 «ІНФОРМАЦІЯ_9» та «ІНФОРМАЦІЯ_10» на текст автора пропагандиста росії « ОСОБА_12 » можна трактувати по різному як «підтвердження», «згода» і «заперечення». Виходячи із показань обвинуваченого в суді, він звертав увагу органів СБУ на антиукраїнську пропаганду, таким чином, захист може стверджувати що підзахисний не погоджувався із російським блогером пропагандистом і йому заперечував, та в такий спосіб виклав свою думку.

В апеляції захисник вказує на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 : обвинувачений є несудимим, позитивно характеризується по місцю проживання, має постійне місце проживання у м. Києві, не є соціально небезпечною особою, у нього наявні тісні соціальні звязки з рідними та близькими людьми, в минулому був офіцером органів КДБ СРСР у званні полковника і проводив розробки та дослідження щодо розпаду СРСР (за проведений аналіз в підтвердження розпаду СРСР, його і цілий підрозділ (управління) помістили в Росії в психіатричну лікарню). Однак, такі матеріали не збереглися, а з пенсійної справи ОСОБА_7 всі докази служби в КДБ СРСР зникли.

Захист звертає увагу суду на вік обвинуваченого, якому виповнилось 73 роки. ОСОБА_7 є людиною похилого віку, яка вихована епохою Радянського Союзу, служив в Головному управління розвідки КДБ СРСР у званні полковника та перебуває у відставці.

Вік, виховання, освіта, життєвий досвід наклали свій відбиток на свідомість обвинуваченого і він може помилятись в оцінці фактів і подій. Але його вислови в суді свідчать не про його злочинний намір, а навпаки мають ознаки патріотизму.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію прокурора та не визнав апеляції захисника, пояснення захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляцію захисника і заперечували проти апеляції прокурора, виступи учасників судового розгляду в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення, а апеляція захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 увчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений розглянутими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами.

Зокрема, даними протоколу обшуку від 02.01.2023 року за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , під час якого вилучено системний блок персонального комп`ютера з маркуванням «Ник Ник»; даними протоколу огляду від 03.01.2023 системного блоку персонального комп`ютера з маркуванням «Ник Ник», про поширення пропагандистських публікацій (відеоматеріалів) із заголовками « ІНФОРМАЦІЯ_9 » та « ІНФОРМАЦІЯ_10 »; даними протоколу огляду від 18.08.2022 Інтернет-ресурсу - соціальної мережі «Facebook» про поширення на сторінці користувача « ОСОБА_9 » публікації (відеоматеріали) із заголовками « ІНФОРМАЦІЯ_9 » та «ІНФОРМАЦІЯ_10»; висновком експерта Київського НДІСЕ МЮ України від 08.11.2022 № 28300/22-39 про те, що у відеоматеріалах, розміщений у мережі «Facebook» на персональній сторінці « ОСОБА_9 » (відповідно до їх текстового відтворення за протоколом огляду від 18.08.2022), міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Викладені в апеляції доводи захисника про неналежність та недопустимість наведених у вироку суду першої інстанції доказів винуватості ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам провадження та не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, всі наведені докази стосуються наявності на сторінці користувача « ОСОБА_9 » в соціальній мережі «Facebook» відеоматеріалів із заголовками « ІНФОРМАЦІЯ_9 » та « ІНФОРМАЦІЯ_10 », які містять виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, тобто ці докази є належними.

В апеляції захисника не наведені доводи щодо підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, з яких згадані докази можуть бути визнані недопустимими, і колегія суддів не убачає таких підстав.

Посилання захисника на те, що у висновку судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи експерт констатує внесенні в мережу Інтернет на персональній сторінці соціальної мережі «Фейсбук» публікацію (відеоматеріал) російського пропагандиста, блогера ОСОБА_11 , а не ОСОБА_7 є безпідставним, оскільки вказаний висновок не містить будь-яких посилань на публікацію згаданого блогера.

Про те, що на сторінці користувача « ОСОБА_9 » в соціальній мережі «Facebook» були поширені відеоматеріали проросійського пропагандиста « ОСОБА_12 » із заголовками « ІНФОРМАЦІЯ_9 » та « ІНФОРМАЦІЯ_10 » свідчать дані протоколу огляду Інтернет-ресурсу - соціальної мережі «Facebook» від 18.08.2022, а не висновок експерта Київського НДІСЕ МЮ України від 08.11.2022 № 28300/22-39.

Також даними протоколу огляду сторінки користувача « ОСОБА_9 » в Інтернет-ресурсі - соціальній мережі «Facebook» від 18.08.2022 спростовується твердження захисника про те, що ОСОБА_7 розмістив лише заперечення на, так звану дискусію, « ІНФОРМАЦІЯ_9» та «ІНФОРМАЦІЯ_10», оскільки з протоколу огляду убачається, що на сторінці користувача « ОСОБА_9 » розміщені відповідні відеоролики з сторінки « ОСОБА_12 ».

Отже, наведеними у вироку доказами підтверджено, що на сторінці користувача « ОСОБА_9 » в соціальній мережі «Facebook» були розміщені відеоматеріали з сторінки користувача « ОСОБА_12 », які містять виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України розпочату у 2014 році, що є поширенням вказаних матеріалів, а така дія складає об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Заперечуючи наявність у ОСОБА_7 умислу на вчинення кримінальинх правопорушень, захисник посилається на те, що обвинувачений розмістив інформацію для Служби безпеки України, маючи намір звернути увагу СБУ на неправдиві відомості відносно України про вивіз зерна та інших продуктів з тимчасово окупованої території України та продажу корпусу недобудованого корабля з Миколаївського суднобудівного заводу до Китаю.

Колегія суддів не може прийняти до уваги вказані доводи апеляції, зважаючи на те, що згідно з твердженнями обвинуваченого і захисника, ОСОБА_7 є військовим, який перебуває у відставці, та служив в КДБ СРСР, тобто в органі державної безпеки, отже, йому відомо у який спосіб він міг повідомити відповідну інформацію до СБУ без оприлюднення в соціальній мережі матеріалів, які містять виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України розпочату у 2014 році.

Твердження в апеляції захисника про те, що ОСОБА_7 не погоджувався з російським блогером-пропагандистом і йому заперечував, та у такий спосіб виклав свою думку, є безпідставним, оскільки обвинувачений не послався на матеріали чи думку проросійського пропагандиста з відповідними своїми коментарями, а помістив на своїй сторінці в мережі «Facebook» відеоматеріали проросійського пропагандиста, які містять виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України розпочату у 2014 році.

При цьому, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має вищу освіту, працював в органах державної безпеки, а також на момент вчинення інкримінованих йому дій мав вік понад 72 роки, що передбачає наявність певного життєвого досвіду, він повинен був усвідомлювати наслідки своїх дій, а тому колегія суддів вважає вірним висновок, викладений у вироку суду про наявність у обвинуваченого непрямого умислу на вчинення кримінальних правопорушень, та не приймає до уваги відповідні доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ознакою повторності, оскільки, як вважає захисник, у даному випадку є ознаки продовжуваного злочину.

Вважаючи, що вчинені ОСОБА_7 дії місять ознаки продовжуванолго злочину, захисник вказує на ідентичність та тотожність дій, вчинення таких дій щодо єдиного об`єкту та єдиного предмета посягання, за одною адресою - місцем проживання, з використанням одного електронно-технічного приладу - системного блоку персонального комп`ютера.

Проте, наявність ідентичних та тотожних дій, сама по собі не свідчить про наявність продовжуваного злочину, оскільки згідно з ч. 2 ст. 32 КК України продовжуваним кримінальним правопорушенням є правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаним єдиним кримінально протиправним наміром.

Згідно з обставинами, визнаними судом доведеними, ОСОБА_7 мав умисел на вчинення кримінально караних діянь (а не одного діяння), що полягають у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав обставини вчинення інкримінованих йому дій, викладених в обвинувальному акті, лише зауваживши, що не мав наміру спричинити шкоду України, бо вважав, що поширені ним публікації містять об`єктивну інформацію, тобто обвинувачений не заперечував повторності своїх дій.

В апеляції захисника не наведено будь-яких доводів на спростування встановленої судом обставини про те, що ОСОБА_7 мав умисел на вчинення кримінально караних діянь (а не одного діяння), що полягають у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.

Окрім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України, вважається закінченим з моменту поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а тому повторне поширення вказаних матеріалів за відсутності єдиного кримінально протиправного наміру, необхідно кваліфікувати за ознакою повторні, як це передбачено ч. 1 ст. 32 КК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок, викладений у вироку, щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ознакою повторності по ч. 3 ст. 436-2 КК України.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для зміни чи скасування вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині доведеності винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого з підстав, наведених в апеляційній скарзі захисника.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував обставин скоєння кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, стан здоров`я обвинуваченого, який є особою з інвалідністю ІІ групи, відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, які пом`якшують покарання: активне сприяння у розкритті злочину, стан здоров`я та вік обвинуваченого.

При цьому, суд призначив ОСОБА_7 основне покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді обмеження волі та за ч. 3 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі без застосування додаткового покарання за обома статтями у виді конфіскації майна.

Колегія суддів, вважаючи слушними доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України, зауважує, що хоча у вироку суд послався на вік обвинуваченого та стан його здоров`я, але фактично не врахував цих обставин при призначенні покарання.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент постановлення вироку був особою, що досягла пенсійного віку, а також особою з інвалідністю другої групи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується, зокрема, до осіб, що досягли пенсійного віку та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Отже в силу вимог ч. 3 ст. 61 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 не можна застосувати покарання у виді обмеження волі, а тому вирок суду в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України є незаконним.

Окрім покарання у виді обмеження волі санкцією ч. 2 ст. 436-2 КК України передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що з огляду на обставини щодо призначення покарання, на які посилався у вироку суд першої інстанції, до ОСОБА_7 може бути застосовано основне покарання у виді позбавлення волі та не підлягає до застосування додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Оскільки до обвинуваченого необхідно застосувати більш тяжке покарання, ніж було застосоване вироком районного суду, то вказаний вирок підлягає до скасування з постановленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

При цьому вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, як такий, що є законним і обґрунтованим, має бути залишеним без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила:

Апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України, скасувати в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 436-2 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В решті вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1]Справа № 761/3693/23

Провадження № 11-кп/824/891/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14

Доповідач ОСОБА_1