У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Солом`янського районного суду м. Києва клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, подане у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 28.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000596 у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мінськ, рб, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені 28.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000596 у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашній арешт, оскільки обвинувачений має постійне місце мешкання, молодий вік, поновлюється у навчальному закладі, працевлаштований та перебуває у військовій частині НОМЕР_1 на добровільних засадах та займається волонтерською роботою. До суду подав рекомендаційний лист з ВЧ НОМЕР_2 щодо відібрання ОСОБА_5 у якості кандидата на проходження військової служби за контрактом.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав подане захисником клопотання та заявив, що бажає пройти

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України не зникли та продовжують існувати.

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, суд вважає клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який неодноразово продовжувався, останній раз до 02.01.2025.

Відповідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід, щодо обвинуваченого. При цьому вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_5 суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливостей переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні, про наявність яких, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, свідчать такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні тяжкого злочину, а також зухвалість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

Разом з тим, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та можливості вчинення інше кримінальне правопорушення, оскільки вказані ризики належним чином не обґрунтовані, не віднайшли об`єктивного підтвердження у судовому засіданні та ґрунтуються на припущеннях прокурора., враховуючи тривалість перебування ОСОБА_5 під вартою.

Крім того, суд також враховує вимоги ст. 178 КПК України, щодо особистих характеризуючих відомостей обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_5 має стійких соціальних зав`язків, оскільки обвинувачений не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку, проте, перебуваючи під вартою поновлюється у навчальному закладі та висловив бажання проходити військову службу за контрактом, що підтверджується рекомендаційним листом з ВЧ НОМЕР_2 .

При цьому суд враховує, що Разом із тим, суд вбачає, що ОСОБА_5 тривалий час утримується під вартою та обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді триманні під вартою, з урахуванням його тривалості виходить за межи розумного строку.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції із плином певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено обставини, передбаченої п. 3 ч.1 ст. 194 КПК України, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, у зв`язку із чим клопотання підлягає частковому задоволенню.

З огляду на викладене суд вбачає підстави для задоволення заявленого захисником клопотання та зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у встановленому законом порядку.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у розумінні вимог ч. 1 ст. 176 КПК України є більш м`яким запобіжний заходом ніж тримання під вартою, однак більш суворим ніж запобіжний захід у вигляді застави.

Отже, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що за встановлених фактичних обставин, з урахуванням даних в їх сукупності про особу ОСОБА_5 наявності постійного місця проживання, міцності його соціальних зв`язків, майнового стану та репутації, того факту, що обвинувачений поновлюється у навчальному закладі та висловив бажання проходити військову службу за контрактом, що підтверджується рекомендаційним листом з ВЧ НОМЕР_2 , суд вважає, що доцільним, дієвим та таким, що досягне мети, визначеної ч. 1 ст. 177 КПК України є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому у період часу з 22 хвилин 00 годин до 06 години 00 годин залишати житло за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків необхідної евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю, строком на два місяці по 17 лютого 2025 року включно із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178,181, 183, 194, 201, 331, 369, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому у період часу з 22 хвилин 00 годин до 06 години 00 годин залишати житло за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків необхідної евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю, строком на два місяці по 17 лютого 2025 року включно.

Звільнити ОСОБА_5 з під варти негайно в залі суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- прибувати за викликом до прокурора та суду ;

- не відлучатися із м. Київ, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала суду діє два місяці тобто по 17 лютого 2025 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити до органу Національної поліції за місцем мешкання обвинуваченого для забезпечення контролю за його поведінкою під час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1