Справа № 161/6927/25
Провадження № 1-кс/161/2180/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 17 квітня 2025 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 від 31.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0001569 від 01.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 від 31.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0001569 від 01.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Свою скаргу мотивує тим, що вона звернулась до Луцької окружної прокуратури про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні №0001569 від 01.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Однак, прокурор ОСОБА_4 безпідставно відмовив у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні у якому їй шкоди. Тому, просить скасувати постанову про відмову в задоволенні клопотання від 31.03.2025 року та зобов`язати прокурора ОСОБА_4 визнати її потерпілою в рамках кримінального провадження №0001569 від 01.05.2024 року.

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 не з`явилися, однак попередньо подали до суду заяви про розгляд скарги у їхній відсутності, заявниця просила скаргу задовольнити, а прокурор заперечив щодо задоволення скарги, а тому слідчий суддя приходить до висновку про розгляд скарги на підставі долучених до неї матеріалів.

Відповідно до положень, передбачених ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, долучені до неї документи, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001569 від 01.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, постановою прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 від 31.03.2025 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілою стороною у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, згідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Разом з цим, відповідно до вимог ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи зі змісту ч.5 ст.55 п.2 ч.5 ст.110, ч.2 ст.220 КПК України постанова прокурора про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, із зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Вказана постанова про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні не відповідає зазначеним вимогам, оскільки належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення. При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Фактично відповідно до вищевказаних вимог ч.5 ст.55 КПК України у постанові не наведено достатніх мотивів прийняття саме такого рішення з його належним обґрунтуванням щодо порушеного заявником питання, яке він обґрунтовує відповідними судовими рішеннями. Натомість, постанова містить загальні формулювання щодо безпідставності заявлених вимог, відсутності даних про причинний зв`язок із можливими неправомірними діями та можливим заподіянням шкоди особі, які належним чином не обґрунтовані з посиланням на здобуті під час розслідування докази та норми процесуального закону. Вищевказані питання фактично не знайшли свого вирішення у постанові прокурора і як результат - законодавча вимога щодо вмотивованості постанови прокурора при її винесенні не була дотримана в повній мірі, з огляду на те, що у такому рішенні не зазначено вичерпних мотивів та причин відмови у визнанні заявниці потерпілим, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, як того вимагає ч.5 ст.55 КПК України.

Отже, прокурором при винесенні оскаржуваної постанови не були враховані зазначені обставини, а відтак, належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто клопотання заявника, що не відповідає вимогам ст.ст.55, 110 КПК України.

Доводи заявника під час розгляду скарги є обґрунтованими, а тому в даному випадку порушені процесуальні права підлягають захисту, а оскаржувана постанова у відмові визнання потерпілим підлягає скасуванню.

Таким чином, з метою усунення зазначених вище порушень за наслідками розгляду відповідного клопотання слідчий суддя вважає достатнім зобов`язати прокурора повторно розглянути подане заявником клопотання з дотриманням вимог КПК України та прийняти за результатами розгляду обґрунтоване процесуальне рішення та повідомити про це заявника.

Щодо вимог скарги про зобов`язання прокурора визнати заявницю потерпілим у кримінальному провадженні, тобто фактичної констатації слідчим суддею такого статусу, слідчий суддя зазначає про таке.

До повноважень слідчого судді не входить вирішення питання про визнання особи потерпілим, з`ясування питань заподіяння особі певної шкоди, її розміру та перевірки всіх обставин кримінального провадження, оцінка в цій частині будь-яких доказів на даній стадії кримінального провадження. Більше того, вказані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки питання визнання заявника потерпілим відноситься до дискреційних повноважень слідчого (дізнавача), прокурора відповідно до вимог закону. У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст.ст.36, 40 КПК України. Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України). Слідчий суддя, суд не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, зокрема функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 01 грудня 2022 року (справа № 522/7836/21, провадження №51-2328 км22.)

Крім того, вимоги п.3 ч.2 ст.307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість таких вимог скарги, у зв`язку з чим не вбачає підстав для їх задоволення у наведеній частині.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що постанову прокурора від 31.03.2025 року потрібно скасувати, зобов`язавши його повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 , в порядку, передбаченому ст.ст.55, 220 КПК України, в іншій частині вимог скарги відмовити.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 26, 55, 110, 303-307, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 від 31.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0001569 від 01.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України задовольнити частково.

Скасувати постанову прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 від 31.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0001569 від 01.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України скасувати.

Зобов`язати прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про залучення її до кримінального провадження як потерпілу (клопотання вх. №3272-25), та повідомити про результати розгляду заявника.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1