ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/172/25

Провадження № 1-кп/568/50/25

"31" березня 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , законного представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Радивилів кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей та осіб непрацездатного віку, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

24.12.2024р. близько 16 год 10 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в кухні житлового будинку по місцю свого проживання, що в АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняючи домашнє насильство, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, умисно, із значною силою, своєю правою рукою наніс один удар лезом ножа, якого взяв на кухні у будинку, в область черевної порожнини молодшого рідного брата неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення в черевну порожнину, без ушкодження внутрішніх органів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя у момент спричинення.

Опитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що 24.12.2024р. його старший брат ОСОБА_6 , приблизно о 16 год. прийшов додому в стані сильного алкогольного сп`яніння. Він з мамою знаходилися на кухні. Між братом та мамою почалася сварка, в ході якої він намагався захистити матір та внаслідок чого отримав удар ножом в черевну порожнину. Пояснив, що до того, вони сварилися з братом, однак швидко мирилися. Після інциденту, його забрала швидка. На теперішній час він одужав, тяжких наслідків немає, простив брата, не бажає йому суворого покарання.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені злочину визнав повністю, у скоєному розкаявся, та пояснив, що 24.12.2024 року близько 16 год. він прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння. Між ним та матір`ю почалася сварка. Менший брат ОСОБА_8 вліз у конфлікт, внаслідок чого отримав від нього удар ножом. Зазначив, що скоїв зазначене кримінальне правопорушення під впливом алкоголю, щиро розкаюється у вчиненому, шкодує про вчинене та не пробаче ніколи себе, що зробив таке з рідним братом, просив суворо не карати.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_4 , дослідженням матеріалів, характеризуючих особу обвинуваченого та матеріалів щодо речових доказів і процесуальних витрат по справі.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України за приписами ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обставиною, яка пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, а також особи обвинуваченого, його віку, який раніше не був судимим, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність претензій з боку потерпілого, суд приходить до висновку про призначення покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч.1 ст. 121 КК України.

Ураховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, беручи до уваги характер і ступень небезпечності для суспільства вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію потерпілого, який не бажає покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, суд вважає за доцільне надати обвинуваченому можливість виправитися без відбування покарання в місцях позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, має забезпечити виправлення та попередження скоєння ОСОБА_6 нових злочинів та надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючу та обтяжуючі його відповідальність обставини, а також ставлення до скоєного, висловленого в ході судового розгляду.

Крім того, у цій справі суд зауважує наступне.

Як зазначається у ч. 6 ст. 28 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

Згідно вказаного Закону, кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

З урахуванням того, що згідно Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також, Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що, у даній конкретній ситуації, обвинувачений вчинив злочин, пов`язаний із домашнім насильством.

Як зазначено у ч. 2 ст. 76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти обов`язки та заборони, передбачені ст. 91-1 КК України.

Частини 1 та 3 ст. 91-1КК України встановлюють, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки, зокрема: направлення для проходження програми для кривдників. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Судом у даному провадженні встановлено, що обвинувачений та потерпілий є рідними братами.

А тому, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, суд вважає за необхідне направити ОСОБА_6 для проходження програми для кривдників, контроль за виконанням якої віднесений до повноважень органу місцевого самоврядування за місцем його проживання.

Крім того, суд вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки».

На переконання суду, застосування вказаної програми до обвинуваченого буде формувати у останнього досягнення позитивних змін шляхом розвитку та підтримки навичок ефективного самоконтролю, зміни насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків.

Саме комплексний підхід, у даному випадку, на думку суду, є найбільш дієвим, оскільки метою притягнення до кримінальної відповідальності є не тільки покарання, а й виправлення особи, розуміння ним своїх негативних наслідків та виправлення останніх.

Відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, запобіжний захід відносно нього у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Рівненській слідчий ізолятор» слід змінити, звільнивши його з-під варти негайно та до набрання вироку законної сили обрати запобіжний захід в виді особистого зобов`язання.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України суд зараховує ОСОБА_6 , у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, а саме, з 25.12.2024 року по фактичну дату звільнення з-під варти включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню, суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України.

Враховуючи, що відпала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, суд вважає доцільним його скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

На підставі ст.ст. 50, 65 КК України, та керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 349, 367-368, 370-371, 373-377 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до положень частини 5 статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 25.12.2024р. по 31.03.2025р. включно.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки».

Застосувати до ОСОБА_6 обмежувальний захід згідно п.5 ч.1 ст.91-1 КК України - направлення на проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці, виконання якої покласти на Козинську сільську раду Дубенського району Рівненської області.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: повідомляти суд про зміну місця проживання та місця роботи - до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 6 367,20 грн. (шість тисяч триста шістдесят сім гривень двадцять копійок) за проведення експертиз під час досудового розслідування.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Радивилівського районного суду Рівненської області від 26.12.2024р. у справі №568/2080/24 (провадження №1-кс/568/253/24).

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні:

- ніж з нашаруванням на лезі речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров, який поміщено у паперовий пакет Національної поліції України, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області знищити;

- три змиви речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров, які поміщено у три паперові пакети Національної поліції України та три контрольні змиви речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров, які поміщено у три паперові пакети Національної поліції України, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити.

- футболку синього кольору та спортивну кофту чорного кольору, у яких був одягнутий ОСОБА_4 під час нанесення йому тілесних ушкоджень 24.12.2024р. та які поміщено у пакет Національної поліції WAR1467057, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області - повернути законному володільцю;

- светр сірого кольору із капюшоном, на якому виявлено плями бурого кольору, ззовні схожі на кров, який поміщено у паперовий пакет Національної поліції України, що належить ОСОБА_6 , переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1