ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/90/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125, ч.4 ст.185 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.11.2011 року за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі (звільнений 10.02.2016 року після відбуття строку покарання);

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.12.2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі (звільнений 16.08.2019 року після відбуття строку покарання);

вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.12.2020 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.4 ст.185 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому 2 (два) роки іспитового строку.

Зобов`язано ОСОБА_7 , відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Судом вирішено питання арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, під час дії воєнного стану в Україні, 16.09.2024 року близько 21 год. 45 хв. у ОСОБА_7 , який перебував поблизу закладу «Три Миколи» за адресою: м.Тернопіль, вул. Торговиця, 1, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту, виник протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 16.09.2024 року близько 21 год. 45 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу закладу «Три Миколи» за адресою: м. Тернопіль, вул. Торговиця, 1, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у ході словесного конфлікту завдав один удар долонею лівої руки в праву частину обличчя ОСОБА_10 , в результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця правої виличної ділянки.

За таких обставин, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні.

Також, під час дії воєнного стану, ОСОБА_7 16.09.2024 року близько 21 год. 29 хв., перебуваючи у магазині «Beer-Market», що знаходиться у м.Тернополі по вул.Торговиця, 1В, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу взяв правою рукою з прилавка каси вказаного магазину мобільний телефон торговельної марки «Орро» A54, моделі «СРН2239», синього кольору, об`ємом пам`яті 4/64 GB, вартістю 3236 гривень та, в подальшому, заховав його під одяг, у якому був одягнутий. Надалі, ОСОБА_7 о 21 год. 31 хв. із вище вказаним мобільним телефоном покинув приміщення магазину «Beer-Market», що знаходиться по вул.Торговиця, 1В у м.Тернополі, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 3236 гривень.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.12.2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.4 ст.185 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі і на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зазначає, що суд не врахував того факту, що кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 185 КК ОСОБА_7 вчинив під час дії воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку.

Вказує, що обвинувачений раніше судимий за скоєння тяжких злочинів проти власності до покарання у виді позбавлення волі, яке відбував реально та судимість за які не погашена.

Посилається на те, що ОСОБА_7 , будучи звільненим 16.07.2024 року по відбутті строку покарання, на шлях виправлення та перевиховання не став та 16.09.2024 року вчинив два умисних злочини, один із яких тяжкий та корисливий.

Вважає, що поведінка ОСОБА_7 не може бути оцінена як щире каяття у вчиненні злочину, оскільки не засвідчує критичну оцінку своєї діяльності, визнанні негативних наслідків діяння для потерпілої особи.

Вважає, що пост кримінальна поведінка ОСОБА_7 спрямована на залагодження своєї провини, не знижує тяжкості й небезпечності кримінальних правопорушень.

Зазначає, що відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого майна, не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість призначення покарання з випробуванням, без відбування реальної міри покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника, які заперечили апеляційну скаргу, вважають вирок законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, є необґрунтованими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального проступку за ч.1 ст. 125 КК України, його наслідки спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень і тяжкого злочину за ч.4 ст. 185 КК України - крадіжка майна в умовах воєнного стану, яке повернуто потерпілому, особу ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його стан здоров`я- хворіє на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, врахував думку потерпілої сторони, взяв до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання- визнання вини та щире каяття, і за відсутності обтяжуючих покарання обставин правомірно обрав ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 125 КК України та у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст. 185 КК України, застосувавши правила сукупності кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 70 КК України, вмотивувавши прийняте рішення про можливість виправлення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд врахував характер вчинених кримінальних правопорушень, відомості про особу винного, який повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та щиро розкаявся у вчиненому, що свідчить про усвідомлення ним протиправності своїх діянь, а також наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі та про можливість звільнення обвинуваченого від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки відсутні підстави для призначення покарання, яке необхідно відбувати реально.

При цьому, суд взяв до уваги, що ОСОБА_7 упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень і не оспорював фактичних обставин їх вчинення, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Цим, обвинувачений сприяв здійсненню правосуддя, а отже, і розкриттю кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене, суд дійшов правильного переконання про можливість виправлення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням та з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_7 в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, поклав на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, врахувавши обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, підставно застосував ст. 75 КК України.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, не не містять даних про призначення більш суворішого покарання без застосування ст. 75 КК України.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді