ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/595/25 Справа № 233/6088/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі

відеоконференції)

обвинуваченого: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції з ДУ Вінницька УВП №1»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривму Розі Дніпропетровської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не більш ніж на два місяці, до 22 грудня 2024 року включно.

Із вказаним судовим рішенням не погодився обвинувачений ОСОБА_8 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та обрати запобіжний захід із визначенням розміру застави. На обґрунтування своїх вимог вказує, що прокурор не надав жодного доказу на підтвердження заявлених ризиків, при цьому суд першої інстанції без жодних мотивів погодився із наявністю ризиків, заявлених прокурором.

Звертає увагу, що матеріали кримінального провадження не містять доказів його вини, допитаних свідків він не знає та ними надані покази з обвинувальним ухилом. Крім того, обґрунтування необхідності тримання під вартою його віком є правовим нігілізмом.

Вказує, що тримається під вартою значний період без належних обґрунтувань. Суд першої інстанції не розглянув можливість застосування щодо нього інших більш м`яких запобіжних заходів та не навів мотивів неможливості зміни запобіжного заходу.

Наголошує, що тримається під вартою без належних доказів його вини, має малолітнього сина, який потребує батьківського піклування.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а саме: участь у терористичній організації. Так, ОСОБА_8 перебуваючи на тимчасово непідконтрольній офіційній владі України території, проходив службу у одному із структурних підрозділів так званого «батальону Восток» та виконував вказівки керівництва у здійснені опору ЗСУ.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2023 було застосовано відносно ОСОБА_8 , який на той час перебував в статусі підозрюваного, запобіжний захід у виді тримання під вартою, який згодом продовжувався.

Відповідно до матеріалів провадження, 26.01.2024 року в судовому засіданні визначено наступний порядок дослідження доказів: дослідження письмових доказів, допит свідків, допит обвинуваченого. Станом на теперішній час судовий розгляд перебуває на стадії дослідження письмових доказів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор, у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Зазначив, що є дійсними ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та впливу на свідків.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, суд, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Судом першої інстанції прийнято до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків.

За вказаних обставин, на думку колегії суддів, вважає доведеним ризик здійснення впливу на свідків, оскільки наразі свідки по кримінальному провадженню судом допитані не всі, тож ризик того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може здійснити спроби впливу на свідків з метою змусити їх змінити надані раніше, під час досудового розслідування, небажані для обвинуваченого свідчення, задля уникнення в подальшому кримінальної відповідальності, є досить реальним.

Крім того, є ймовірність того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або може продовжити аналогічну протиправну діяльність на тимчасово окупованій території України. Враховуючи, що останньому інкриміновані дії пов`язані саме із діяльністю терористичної організації, в якій він приймав участь задля протидії ЗСУ, також враховуючи, що на даний час в Україні діє воєнний стан саме за результатами збройної агресії рф проти України, ОСОБА_8 , в подальшому може сприяти діяльності вказаним збройним формуванням або переховуватись від суду за інкримінований злочин за їх рахунок.

Твердження обвинуваченого про відсутність доказів наявності заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі. На даний час існує ймовірність, що ОСОБА_8 може здійснити дії, щодо протидії кримінальному провадженню задля уникнення від кримінальної відповідальності та як наслідок покарання, а тому підстави вважати заявлені ризики реальними.

Також колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Виходячи з наведеної норми закону, суд позбавлений можливості застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

Доводи обвинуваченого про визначення йому розміру застави також суперечать нормам діючого КПК.

Так, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_8 , його особу та відсутність підстав обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, виходячи з положень ч.6 ст. 176 КПК України, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції щодо неможливості визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_8 .

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, на даний час у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків. Перебування у обвинуваченого малолітньої дитини не може слугувати беззаперечною підставною для зміни запобіжного заходу за наявності ризиків та підстав, які унеможливлюють таку зміну.

Інші доводи не вказують на даному етапі про можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Доводи про недоведеність його вини, не є предметом даного апеляційного перегляду, вказані твердження обвинуваченого можуть бути враховані судом першої інстанції під час удового розгляду та прийняття рішення по суті.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді