Провадження №: 1-кп/336/604/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000388 від 21.07.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.306, ч.2, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою від 03.02.2024 р. обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою по 03.04.2025 р. включно.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання, про продовження обвинуваченим, які утримуються під вартою, раніше обраного запобіжного заходу, оскільки визначені ст.177 КПК України ризики, що були підставою для його обрання, не зникли. Мотиви заявленого клопотання прокурором викладено письмово.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_9 просили відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, на які посилається сторона обвинувачення, належними доказами не підтверджені. Обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, визнає вину у вчиненні злочину, сприяв органу досудового розслідування в його розкритті, і застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, на які посилається прокурор.

Захисник ОСОБА_6 , як і обвинувачений, просили змінити ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, вказуючи на те, що обвинувачений тривалий час утримується під вартою, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, джерело доходів, позитивно характеризується.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав позицію захисника ОСОБА_5 , який заперечуючи проти продовження запобіжного заходу обвинуваченому вказав, що ризики, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання, є надуманими. Обвинувачений раніше не був засуджений, не має наміру переховуватись від суду чи впливати на свідків сторони обвинувачення. Обвинувачений був оголошений у розшук з порушенням положень КПК України, розшук був створений органом досудового розслідування штучно і спрямований на затримання підозрюваного. ОСОБА_11 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, є особою, яка раніше не засуджена. Захисник просив змінити ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

При вирішенні клопотань прокурора суд виходить з наступного.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, а обвинувачений ОСОБА_9 у вчиненні тяжких злочинів, а тому можливо спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності ризик втечі обвинувачених від правосуддя з метою уникнути покарання, а також впливу на свідків, які не допитані судом, запобігти яким, обравши менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, неможливо.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою.

Судом на даному етапі судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_9 судом встановлено і наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на його судимості.

Про наявність ризику, визначеного п.5 ч.1 ст.177 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_10 свідчить і перебування в провадженні суду іншого кримінального провадження, у якому останній обвинувачуєтся у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Обраний обвинуваченим запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного продовжує обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 392 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 22 травня 2025 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 22 травня 2025 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 22 травня 2025 року включно.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє виконання ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1