18.03.25 Справа № 469/1438/24
1-кп/469/217/25
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2025 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3 (в режимі відеоконференцзв"язку)
обвинувачений ОСОБА_4 (в режимі відеоконференцзв"язку)
захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференцзв"язку)
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Терешківці Горохівського району Волинської області, громадянина України, освіта середня, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 29 липня 2021 року вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області за ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, проходив військову службу за контрактом на посаді стрільця третього стрілецького спеціалізованого відділення першого стрілецького спеціалізованого взводу першої стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону НОМЕР_1 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_2 ), у військовому званні "солдат",
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-
встановив :
Прокурор надала клопотання, у якому просила продовжити щодо ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти на 60 діб, організацію виконання запобіжного заходу просила доручити ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Клопотання обгрунтоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п"яти до десяти років, а тому існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від суду у зв"язку з тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, з метою уникнення чого обвинувачений може здійснити виїзд на непідконтрольну територію України, та у зв"язку з відсутністю у обвинуваченого сталих соціальних зв"язків, які б утримували його за останнім місцем проживання; вчинення іншого кримінального правопорушення, так як обвинувачений самовільно залишив місце несення служби, раніше неодноразово судимий, зарекомендував себе як недисциплінований військовослужбовець, має певні навички, пов"язані з набутим ним військовим досвідом; також посилалась на існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на свідків, які на даний час не допитані судом.
У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини, пояснила, що рік народження обвинуваченого у клопотанні вказано помилковий.
Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора заперечував, посилаючись на те, що у клопотанні неправильно зазначена дата його народження, вважав, що Миколаївський зональний відділ ВСП не є установою, яка має виконувати ухвалу суду, так як він тримається на гауптвахті у м.Одесі; захисник підтримав позицію обвинуваченого.
Частинами 1-3 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати чи обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Згідно зі ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, за що законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п"яти до десяти років.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 серпня 2024 року щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ТУ ВСП Південного регіону до 19 жовтня 2024 року, дію якого у подальшому було декілька разів продовжено Березанським районним судом Миколаївської області, останній раз - до 30 березня 2025 року.
Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, наявність у обвинуваченого декількох непогашених судимостей за вчинення тяжких та особливо тяжкого умисних злочинів, характеру кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , зокрема, в частині невиконання обов"язків щодо несення військової служби під час дії воєнного стану, суд прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості переховування від органів досудового розслідування або суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, які вбачаються з обставин, зазначених прокурором.
Суд не встановив відсутності у обвинуваченого сталих соціальних зв"язків, сім"ї, оскільки це суперечить відомостям, викладеним у обвинувальному акті та повідомленим обвинуваченим, та наявності ризику впливу на свідків з підстав необгрунтованості та недоведеності існування такого ризику, оскільки прокурор не зазначив, щодо яких саме свідків існує такий ризик, і не виклав відповідні обставини.
Судом також враховано положення ч.8 ст.176 КПК України, за якою під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, та зроблено висновок, що за наявності встановлених ризиків суд не має підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
З моменту обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до моменту вирішення вказаного клопотання обставини, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, суттєво не змінились; на час розгляду клопотання судом продовжується встановлення обставин кримінального правопорушення та перевірка їх доказами; будь-які відомості, які спростовують існування чи зниження встановлених судом ризиків, не отримані, а тому такі ризики продовжують існувати.
Тому, з врахуванням пояснень прокурора, суд вважає, що зазначення у вимозі про продовження дії запобіжного заходу іншого року народження обвинуваченого, а саме 1993 року, є помилкою та не впливає на зміст клопотання і висновки суду.
За таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Стаття 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначає види установ для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою, а саме: слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Вказаний Закон не регламентує повноважень слідчого судді, суду щодо визначення відповідного виду установи, у яких особа має перебувати під час виконання зазначеного запобіжного заходу.
Відповідно до абз.3 п.2 розділу І Порядку гауптвахта - спеціальне приміщення, обладнане для виконання покарання щодо військовослужбовців, засуджених до арешту, військовослужбовців, на яких накладено адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті, тримання узятих під варту та затриманих військовослужбовців.
До органів управління Військової служби правопорядку, відповідно до п.1 ч.5 ст.5 Закону України "Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України", відносяться Головне управління Служби правопорядку Збройних Сил України; ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зональні відділи (відділення) Служби правопорядку; Служба правопорядку має у своєму складі відповідні підрозділи.
Таким чином, виконання ухвали суду про тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою відповідним органом управління Військової служби правопорядку не суперечить діючому законодавству.
Листом Верховного Суду від 26 листопада 2024 року судам роз"яснено, що чинне законодавство наділяє слідчого суддю, суд повноваженнями застосовувати запобіжний захід у виді тримання під вартою на підставі відповідного клопотання слідчого, прокурора, водночас не покладає обов`язку визначити місце виконання цього запобіжного заходу. Водночас, вирішення питання про визначення місця виконання цього запобіжного заходу стосовно військовослужбовця віднесено до компетенції підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що виконують завдання з конвоювання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, відповідно до Порядку організації несення служби черговими змінами охорони і конвоювання підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та конвоювання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 05.07.2022 року №178. Тому в ухвалах судів про обрання військовослужбовцям запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою рішення про направлення їх на гаупвахту для виконання цього запобіжного заходу не зазначається.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 177, 183, 196, 197, 199, 331, 369, 372 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят діб.
Строк дії ухвали до 16 травня 2025 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Дата проголошення повного тексту ухвали 19 березня 2025 року о 16.00 год.
Суддя: