КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1193/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у кримінальному провадженні №0000951,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року залишено без задоволення клопотання старшого слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погодженим прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Термін дії обов`язків, покладених судом визначено в межах строку досудового розслідування, тобто до 18.02.2025 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор відділу Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Слідчий суддя при постановленні ухвали не оцінив у сукупності усіх ризиків, визначених п.п. 1 - 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не застосував запобіжний захід, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_9 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділом Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, відомості про які було, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000951 від 03.05.2024.

18.12.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

24.12.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва залишено без задоволення клопотання старшого слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погодженим прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає (місто Київ), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим та/або прокурором;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають йому право на виїзд та в`їзд за межі України, крім паспорта громадянина України.

Термін дії обов`язків, покладених судом визначено в межах строку досудового розслідування, тобто до 18.02.2025 включно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Як вбачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про недоведеність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та застосувавши щодо нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Разом з тим, слідчий суддя встановив, що виключних обставин для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу у клопотанні слідчого не вказано та в судовому засіданні не доведено.

Доводи прокурора про неврахування слідчим суддею наявності існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є, на думку колегії суддів, необґрунтованими, оскільки слідчий суддя, розглядаючи клопотання, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування того чи іншого запобіжного заходу та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя, врахувавши те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні не тяжкого кримінального правопорушення, санкція за який передбачає покарання від двох до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, працює, має на утриманні неповнолітнього сина, взявши до уваги його позитивну процесуальну поведінку під час досудового розслідування та розгляду клопотання в суді, а також те, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, в тому числі і особисте зобов`язання, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, позаяк даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4