ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3228/23 Номер провадження 11-кп/814/911/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000521 апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Межиріччя Сокальського району Львівської області, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з вищою освітою, одруженому, маючому на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовцю НОМЕР_1 , не судимому,

обвинуваченому за п.7 ч.2 ст. 115 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 12.01.2025 включно без визначення розміру застави.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується за п.7 ч.2 ст. 115 КК України, в тому, що він 04.11.2022, приблизно о 11.17 год перебуваючи в салоні автомобіля Nissan X-Trail з відсутніми д.н.з., рухався в колоні автомобілів з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 по трасі Київ-Харків-Довжанський, в напрямку м. Полтави, а саме в с. Циганське Полтавського району Полтавської області.

У цей же час в попутному напрямку на автомобілі марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався ОСОБА_9 разом із дружиною ОСОБА_10 та малолітньою дитиною.

Під час руху ОСОБА_9 здійснив маневр - випередження у попутному напрямку колони автомобілів військової частини НОМЕР_1 (колона без супроводження). Після того як вказаний автомобіль «Skoda Fabia» закінчив маневр випередження та перебував попереду головного автомобіля колони, водій ОСОБА_9 , з метою дотримання вимог п. 12.4 ПДР, здійснив гальмування на вказаному автомобілі до меж дозволеної швидкості руху у населеному пункті, а саме с. Циганське Полтавського району Полтавської області.

У цей час ОСОБА_8 , перебуваючи у салоні автомобіля Nissan X-Trail з відсутніми д.н.з., який рухався у вказаному напрямку, використовуючи малозначний привід, а саме зменшення швидкості автомобілем «SkodaFabia», вирішив позбавити життя водія вказаного автомобіля.

У подальшому, автомобіль військової частини НОМЕР_1 , який рухався у колоні, а саме Nissan X-Trail з відсутніми д.н.з., випередив автомобіль «SkodaFabia» та шляхом створення перешкоди у русі прямо, здійснив зупинку вказаного автомобіля «SkodaFabia» під керуванням ОСОБА_9 за координатами місцевості 49.5992664, 34.262217.

Зупинивши автомобіль «SkodaFabia» ОСОБА_8 , вийшов із автомобіля Nissan X-Trail, взявши із собою автоматичну зброю, а саме автомат «АК - 74 № НОМЕР_3 », та наблизився до передньої частини автомобіля «Skoda Fabia» та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, будучи раніше не знайомим з ОСОБА_9 , використовуючи малозначний привід, без будь-яких достатніх причин, привів у бойову готовність вказану вогнепальну зброю та здійснив один постріл в напрямку ОСОБА_9 , який в свою чергу знаходився за кермом автомобіля, від чого останній отримав тілесне ушкодження не сумісне з життям, а саме вогнепальне поранення голови, від якого помер на місці.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував ухвалене рішення наявністю на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.7 ч.2 ст. 115 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, що продовжують існувати на момент розгляду.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого та покладенням на нього обов`язків.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що зазначені прокурором ризики не доводяться матеріалами провадження, а тяжкість покарання не може бути єдиним доказом наявності ризиків.

Вказує про тривале перебування під вартою.

Не враховано позитивну характеристику обвинуваченого, його сталі соціальні зв`язки, наявність сім`ї, дітей та батьків похилого віку, відсутність судимостей.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0000075 за обвинуваченням ОСОБА_8 за п.7 ч.2 ст. 115 КК України. В судовому засіданні 14 листопада 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 січня 2025 року включно без визначення розміру застави.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вірно пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюються, так як апелянт просить обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд, всупереч доводам сторони захисту, належним чином мотивував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_8 , а саме: особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до довічного позбавлення волі, те, що вказаний злочин вчинений проти життя іншої особи, в результаті якого настала смерть потерпілого, що вказує на його суспільну небезпечність, даних про особу обвинуваченого, встановлених судом першої інстанції, те, що судовий розгляд у даному провадженні не завершений, суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд правильно врахував те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати, обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому правопорушенні, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року - суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

З огляду на вказане, враховуючи, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є такими, що не знайшли свого підтвердження.

Доводи сторони захисту про наявність позитивної характеристики, сім`ї та родини, відсутність судимостей, є недостатніми підставами для зміни запобіжного заходу.

Щодо доводів захисника про тривале перебування обвинуваченого під вартою необхідно зазначити, що при продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд врахував особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою, обставини справи в сукупності з особою обвинуваченого, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Також колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому, і тривалість перебування обвинуваченого під вартою не є самостійною підставою для скасування такого запобіжного заходу.

Більше того, дія ухвали суду першої інстанції закінчилася 12.01.2025.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування ухвали суду відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4