Справа №:755/1536/25
Провадження №: 1-кс/755/369/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2025 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого в ОВС 3 відділу СУ ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , погоджене прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Октябрського району Приморського Краю Російської Федерації, Голові Конституційного Суду РФ, місце проживання невідоме, останнє відоме місце перебування: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000646 від 20.03.2018, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України,

в с т а н о в и л а :

старший слідчий в ОВС 3 відділу СУ ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 за погодженням прокурора прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 , звернувся до слідчої судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000646 від 20.03.2018, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 2ст. 437 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000646 від 20.03.2018 за підозрою: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Октябрського району Приморського Краю Російської Федерації, Голові Конституційного Суду РФ, місце проживання невідоме, останнє відоме місце перебування: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000646 від 20.03.2018, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України - сприяння представникам влади РФ в усуненні юридичних перешкод для анексії АР Крим і м. Севастополя, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України і втраті Україною, контролю над вказаними територіями.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Україна є суверенна і незалежна держава, Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ. 31.05.1997 Україна та РФ уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ (ратифікований Законом України від 14.01.1998 №13/98-ВР та Федеральним Законом РФ від 02.03.1999 № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2, 3 зазначеного Договору, РФ зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований РФ 22.04.2004), територія АР Крим (далі- АР Крим) та м. Севастополя відносяться до території України.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувались на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі, дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Кримі м. Севастополь, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань, терористичних організацій, а також вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її територій та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Міністерства оборони РФ і Генерального штабу ЗС РФ, розробили злочинний план військової окупації АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України.

Ураховуючи, що на території АР Крим і в м. Севастополі дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації, агресію проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати саме із захоплення території Півострова. При цьому для ефективної реалізації плану залучили військовослужбовців ЗС РФ, службових осіб із числа правоохоронних органів РФ, інших громадян РФ та України.

20.02.2014 на територію АР Крим і м. Севастополь здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ, що призвело до їх військової окупації.

З метою анексії окупованої території представники влади РФ залучили посадових осіб-представників державних органів України, досудове розслідування і судовий розгляд відносно яких є предметом інших кримінальних проваджень.

06.03.2014 Верховна Рада АР Крим прийняла постанову № 1702-6/14 «Про проведення загальнокримського референдуму», відповідно до якої постановила увійти до складу РФ як суб`єкт РФ та провести 16.03.2014 загальнокримський референдум (включаючи місто Севастополь). На референдум винесено альтернативні запитання: «1) Ви за возз`єднання Криму з Росією на правах суб`єкта Російської Федерації?»; «2) Ви за відновлення дії Конституції Республіки Крим 1992 року i за статус Криму як частини України?».

Указом виконувача обов`язків Президента України від 07.03.2014 № 261/2014 зупинено дію вказаної постанови як такої, що не відповідає Конституції та законам України. Крім того, Конституційний Суд України своїм рішенням від 14.03.2014 № 2-pп/2014 визнав неконституційною зазначену постанову Верховної Ради АР Крим, оскільки нею порушено конституційний принцип територіальної цілісності України, а парламент Криму вийшов за межі своїх повноважень. Конституційний Суд України визнав дану постанову такою, що суперечить основоположним принципам суверенності та територіальної цілісності держави, закладеним у міжнародно-правових актах, зокрема принципу взаємної поваги до суверенної рівності кожної держави, що включає політичну незалежність, можливість зміни кордонів відповідно до міжнародного права мирним шляхом i за домовленістю.

11.03.2014 Верховна Рада АР Крим затвердила Декларацію про незалежність Автономної Республіки Крим i міста Севастополя постановою №1727-6/14, Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2014 №3-pп/2014 вказану постанову визнано неконституційною у зв`язку з тим, що затвердження такої декларації не належить до повноважень Верховної Ради АР Крим i суперечить ст. ст. 2, 8, 132, 133, 134, ч. 2 ст. 135, ст. ст. 137, 138 Конституції України, а також є порушенням нею положень ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85 Основного закону України.

Конституційний Суд України у цьому ж рішенні зазначив, що Конституція України не передбачає права окремої частини громадян України (в тому числі i національних меншин) на одностороннє самовизначення, в результаті якого відбудеться зміна території України як унітарної держави.

16.03.2014 на окупованих РФ територіях АР Крим та м. Севастополь спільниками представників влади РФ організовано та проведено незаконний референдум.

Незважаючи на вступ у законну силу постанови Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VII «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим», 17.03.2014 нелегітимна Верховна Рада АР Крим прийняла постанову №1745-6/14 «Про незалежність Криму», у якій заявлено про звернення до Російської Федерації з пропозицією про прийняття Республіки Крим до складу РФ як нового суб`єкта РФ зі статусом республіки.

В цей же день президент РФ видав Указ №147 «Про визнання Республіки Крим» і розпорядження № 63-рп «Про підписання Договору між Російською Федерацією i Республікою Крим про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим i утворення у складі РФ нових суб`єктів», яким погоджено проект вказаного договору та прийнято рішення про його підписання на вищому рівні.

18.03.2014 у м. Москва, РФ Президент РФ ОСОБА_7 та самопроголошені представники «влади Криму» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підписали «Договір між про прийняття до РФ Республіки Крим i утворення у складі РФ нових суб`єктів» (далі - «Договір»).

Відповідно до ст. 10 Договору цей Договір тимчасово застосовується з дати підписання і вступає в силу з дати ратифікації.

Відповідно до ст. 8 Федерального конституційного закону «Про порядок прийняття в РФ i утворення в її складі нового суб`єкта», єдиною умовою внесення до Державної Думи на ратифікацію міжнародного договору, що не вступив в силу, є визнання його Конституційним Судом РФ (далі - КС РФ) таким, що відповідає Конституції РФ.

Відповідно до ст. 1 Федерального конституційного закону РФ від 21.07.1994 № 1-ФКЗ «Про Конституційний Суд Російської Федерації» (далі - Закон № 1-ФКЗ), КС РФ - вищий судовий орган конституційного контролю в РФ, що здійснює судову владу самостійно й незалежно за допомогою конституційного судочинства.

3 метою легітимізації Договору представники влади РФ в невстановленому часі і місці, але не пізніше 19.03.2014, залучили для реалізації свого плану по анексії території України Голову КС РФ ОСОБА_6 та суддів вказаного суду ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28

ОСОБА_6 призначений Головою КС РФ постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ від 22.02.2012 року № 20-СФ.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1-ФКЗ Голова КС РФ: керує підготовкою засідань КС РФ, скликає їх і головує на них; вносить на обговорення КС РФ питання, які підлягають розгляду в його засіданнях; представляє КС РФ у відносинах з державними органами та організаціями, громадськими об`єднаннями, за уповноваженням КС РФ виступає із заявами від його імені; здійснює загальне керівництво апаратом КС РФ, подає на затвердження КС РФ кандидатури керівника апарату та керівника секретаріату КС РФ, Положення про Секретаріат КС РФ, чисельність і структуру апарату; здійснює інші повноваження відповідно до цього Федерального Конституційного закону і Регламенту КС РФ. Тобто, ОСОБА_6 є посадовою особою РФ.

На ОСОБА_6 представниками влади РФ покладалося завдання невідкладно скликати та провести засідання суддів КС РФ для розгляду запиту Президента РФ про перевірку конституційності Договору, провести розгляд справи, а також проголосувати за відповідність Договору Конституції РФ, підготувати і підписати відповідне рішення.

В невстановленому досудовим розслідуванням часі і місці, але не пізніше 19.03.2014, ОСОБА_6 та інші судді КС РФ погодилися взяти участь в реалізації загального плану по зміні межі території України шляхом її анексії.18.03.2014 до КС РФ надійшов запит (далі - Запит) Президента РФ про перевірку відповідності Конституції РФ Договору.

На виконання покладеного завдання ОСОБА_6 у невстановлений час, але не пізніше 19.03.2014 скликав термінове засідання суддів Конституційного Суду РФ.

19.03.2014 до КС РФ за адресою: РФ, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1 з`явились, окрім ОСОБА_6 , судді КС РФ ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .

Переконавшись у наявності кворуму, ОСОБА_6 19.03.2014 відкрив засідання КС РФ і, не зважаючи на вимоги ст. ст. 41, 47.1, 49 Закону № 1-ФКЗ щодо обов`язкового попереднього вивчення одним або декількома суддями запиту, доповіді ними свого висновку на засіданні КС РФ, а також без призначення одного aбo декількох суддів-доповідачів для підготовки справи до розгляду, продовжуючи виконання злочинного умислу, виніс на обговорення суддів Конституційного Суду РФ запит Президента РФ про перевірку конституційності Договору.

Під час розгляду вказаного питання ОСОБА_6 та вищезазначені судді КС РФ усвідомлювали, що Договір з боку АР Крим і м. Севастополя підписано неуповноваженими особами і з порушенням ст. 53 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969. Також ОСОБА_6 і інші судді КС РФ усвідомлювали, що надання чинності цьому Договору порушить п. 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, відповідно до якого члени Співдружності зобов`язуються не підтримувати на території одна одної сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій i комунікацій держав-учасників СНД; Меморандум про співпрацю між Конституційними судами України та Російської Федерації від 14.06.2000, Заключний акт Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, ст. ст. 2, 3 Договору про дружбу, співробітництво i партнерство між Україною i Російською Федерацією, Договір між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003.

Незважаючи на це, ОСОБА_6 , як головуючий у судовому засіданні КС РФ 19.03.2014 у приміщенні КС РФ за адресою: РФ, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1, усвідомлюючи існування ряду порушень при укладенні Договору, виконуючи відведену йому роль в загальному плані по порушенню територіальної цілісності та недоторканості України шляхом анексії її територій, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб із вищевказаними 18 суддями КС РФ та представниками влади РФ , досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, усвідомлюючи явну протиправність власних дій, передбачаючи настання тяжких наслідків у вигляді втрати Україною частини своєї території та бажаючи ix настання, з метою усунення перешкод представникам влади РФ в анексії раніше окупованих територій АР Крим і м. Севастополя, особисто позитивно проголосував за визнання Договору між Російською Федерацією і Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим і утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів від 18.03.2014 таким, що відповідає Конституції РФ.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного плану, ОСОБА_6 19.03.2014 (більш точний час не встановлено) у приміщенні КС РФ за адресою: РФ, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1, підписав постанову №6-П «У справі про перевірку конституційності міжнародного договору, який не набрав чинності, між Російською Федерацією та Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим i утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів», якою оформлено рішення КС РФ про визнання Договору таким, що відповідає Конституції РФ. В цей же день постанова вступила в силу, була направлена президенту РФ і опублікована на «Офіційному інтернет- порталі правової інформації» РФ.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 та інші судді КС РФ, усунули законодавчі перешкоди у швидкій реалізації злочинного плану по анексії території півострова Крим і сприяли легітимізації його військової окупації, що призвело до тяжких наслідків у вигляді втрати Україною контролю над цією частиною своєї території.

У свою чергу, отримавши 19.03.2014 постанову Конституційного Суду РФ президент РФ ОСОБА_7 2014 звернувся до Державної думи РФ із законопроектом про ратифікацію Договору та проектом Федерального конституційного закону, який, зокрема, передбачав змінив Конституцію РФ.

20.03.2014 Державна дума Федеральних зборів РФ, розглянула ці законопроекти Президента РФ та, врахувавши постанову КС РФ від 19.03.2014, прийняла Федеральний закон «Про ратифікацію Договору між Російською Федерацією i Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів» та погодила Федеральний конституційний Закон «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим i міста федерального значення Севастополя».

21.03.2014 Рада Федерації Федеральних зборів РФ, урахувавши наявність постанови КС РФ від 19.03.2014 № 6-П, своєю постановою № 68-СФ погодила ратифікацію Договору постановою № 69-СФ прийняла Федеральний конституційний закон про утворення в РФ двох нових суб`єктів: Республіки Крим i міста федерального значення Севастополя.

У той же день вищевказані закони були підписані Президентом РФ i набули чинності.

Таким чином, легітимізація окупації Російською Федерацією частини території України - АР Крим та м. Севастополя, яка відбулася шляхом прийняття Державною Думою та Радою Федерації Федеральних зборів РФ вказаних законів, була неможливою без постанови Конституційного Суду РФ від 19 березня 2014 року № 6-П.

Таким чином, ОСОБА_6 , як представник судової влади РФ - Голова КС РФ, умисно за попередньою змовою групою осіб, а саме, суддями КС РФ ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , і представниками влади РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, не пізніше 19.03.2014 (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) в невстановленому місці скликав термінове засідання КС РФ для розгляду запиту Президента РФ від 18.03.2014 про перевірку відповідності Конституції РФ Договору між Російською Федерацією та Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим i утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів, а 19.03.2024 у приміщенні КС РФ за адресою: РФ, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1; в порушення вимог статей 41, 47.1, 49 Закону № 1-ФКЗ відкрив засідання КС РФ та виніс на розгляд це питання; особисто позитивно проголосував за визнання Договору таким, що відповідає Конституції РФ; підписав постанову КС РФ № 6-П «У справі про перевірку конституційності міжнародного договору, який не набрав чинності, між Російською Федерацією та Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим i утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів», якою визнано Договір таким, що відповідає Конституції РФ. При цьому, ОСОБА_6 усвідомлював невідповідність такого рішення Статуту ООН і міжнародним договорам, ратифікованим РФ, розумів тяжкість наслідків, до яких призведе таке рішення і свідомо бажав їх настання. Такими діями ОСОБА_6 сприяв представникам влади РФ в усуненні юридичних перешкод для зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом анексії АР Крим і м. Севастополя, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України і втраті Україною контролю над вказаними територіями, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110 КК України.

Крім вказаного вище, в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 120 Конституції РФ судді незалежні і підпорядковуються тільки Конституції Російської Федерації і федеральному закону. Установивши при розгляді справи невідповідність акту державного чи іншого органу закону, приймає рішення відповідно до закону.

Ст. 125 Конституції РФ встановлює, що КС РФ складається з 19 суддів і на запити Президента РФ, Ради Федерації, Державної Думи, однієї п`ятої членів Ради Федерації чи депутатів Державної Думи, Уряду Російської Федерації, Верховного Суду РФ, органів законодавчої і виконавчої влади суб`єктів РФ вирішує справи про відповідність Конституції Російської Федерації: федеральних законів, нормативних актів Президента РФ, Ради Федерації, Державної Думи, Уряду РФ; конституцій республік, статутів, а також законів та інших нормативних актів суб`єктів РФ, виданих з питань, що належать до відання органів державної влади РФ і спільного відання органів державної влади РФ і органів державної влади суб`єктів РФ; договорів між органами державної влади РФ і органами державної влади суб`єктів РФ, договорів між органами державної влади суб`єктів РФ; міжнародних договорів РФ, які не набрали чинності.

Відповідно до ст. 1 Федерального конституційного закону РФ від 21.07.1994 № 1-ФКЗ «Про Конституційний Суд Російської Федерації» (далі - Закон № 1-ФКЗ), КС РФ - вищий судовий орган конституційного контролю в РФ, що здійснює судову владу самостійно й незалежно за допомогою конституційного судочинства.

Рішення КС РФ є обов`язковими на всій території РФ для всіх представницьких, виконавчих і судових органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових осіб, громадян та їх об`єднань.

Голова КС РФ призначається Радою Федерації за представленням президента РФ строком на 6 років (ст. 23 Закону № 1-ФКЗ).

Відповідно до ст. 24 Закону № 1-ФКЗ Голова КС РФ:

керує підготовкою засідань Конституційного Суду Російської Федерації, скликає їх та головує на них;

вносить на обговорення Конституційного Суду Російської Федерації питання, що підлягають розгляду на його засіданнях;

представляє Конституційний Суд Російської Федерації у відносинах з державними органами та організаціями, громадськими об`єднаннями, за уповноваженням Конституційного Суду Російської Федерації виступає із заявами від його імені;

здійснює загальне керівництво апаратом Конституційного Суду Російської Федерації, представляє на затвердження Конституційного Суду Російської Федерації кандидатури керівника апарату та керівника Секретаріату Конституційного Суду Російської Федерації, Положення про Секретаріат Конституційного Суду Російської Федерації, чисельність та структуру апарату;

здійснює інші повноваження відповідно до цього Федерального конституційного закону та Регламенту Конституційного Суду Російської Федерації.

Голова Конституційного Суду Російської Федерації видає накази та розпорядження.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 займає посаду Голови КС РФ з 21.02.2003. При цьому, після змін до законодавства у 2009 році почав призначатися на цю посаду не шляхом голосування суддів КС, а шляхом призначення Радою Федерації. Вперше зайняв посаду за представленням президента РФ і відповідно до постанови Ради Федерації 22.02.2012 і потім повторно призначався 31.01.2018 і 25.09.2023.

Таким чином, ОСОБА_6 наділений повноваженнями виносити на голосування суддів КС РФ питання про відповідність нормативно-правових актів органів державної влади РФ, в тому числі, підписаних президентом РФ, Конституції РФ, особисто голосувати, підписувати рішення КС РФ за результатами розгляду Судом, тобто є головою практично єдиного органу влади, здатного визнати будь-який нормативно-правовий акт неконституційним. При цьому, ОСОБА_6 фактично виконує покладені на нього функції, тобто є особою, яка здійснює контроль за політичними діями РФ шляхом перегляду нормативно-правових актів державних органів РФ на їх відповідність Конституції РФ.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Згідно зі ст. 3 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974 вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувались на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюються в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі, дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Кримі м. Севастополь, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань, терористичних організацій, а також вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її територій та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Міністерства оборони РФ і Генерального штабу ЗС РФ, розробили злочинний план військової окупації АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України.

Ураховуючи, що на території АР Крим і в м. Севастополі дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації, агресію проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати саме із захоплення території Півострова. При цьому для ефективної реалізації плану залучили військовослужбовців ЗС РФ, службових осіб із числа правоохоронних органів РФ, інших громадян РФ та України.

20.02.2014 на територію АР Крим і м. Севастополь здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ, що призвело до їх військової окупації.

При цьому, метою агресивної війни є анексія захоплених територій України, тобто поширення суверенітету РФ, влади її державних органів, а не тільки зс РФ на окуповані території.

З метою анексії окупованої території представники влади РФ залучили посадових осіб-представників державних органів України, досудове розслідування і судовий розгляд відносно яких є предметом інших кримінальних проваджень.

06.03.2014 Верховна Рада АР Крим прийняла постанову № 1702-6/14 «Про проведення загальнокримського референдуму», відповідно до якої постановила увійти до складу РФ як суб`єкт РФ та провести 16.03.2014 загальнокримський референдум (включаючи місто Севастополь). На референдум винесено альтернативні запитання: «1) Ви за возз`єднання Криму з Росією на правах суб`єкта Російської Федерації?»; «2) Ви за відновлення дії Конституції Республіки Крим 1992 року i за статус Криму як частини України?».

Указом виконувача обов`язків Президента України від 07.03.2014 № 261/2014 зупинено дію вказаної постанови як такої, що не відповідає Конституції та законам України. Крім того, Конституційний Суд України своїм рішенням від 14.03.2014 № 2-pп/2014 визнав неконституційною зазначену постанову Верховної Ради АР Крим, оскільки нею порушено конституційний принцип територіальної цілісності України, а парламент Криму вийшов за межі своїх повноважень. Конституційний Суд України визнав дану постанову такою, що суперечить основоположним принципам суверенності та територіальної цілісності держави, закладеним у міжнародно-правових актах, зокрема принципу взаємної поваги до суверенної рівності кожної держави, що включає політичну незалежність, можливість зміни кордонів відповідно до міжнародного права мирним шляхом i за домовленістю.

11.03.2014 Верховна Рада АР Крим затвердила Декларацію про незалежність Автономної Республіки Крим i міста Севастополя постановою №1727-6/14.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2014№3-pп/2014 вказану постанову визнано неконституційною у зв`язку з тим, що затвердження такої декларації не належить до повноважень Верховної Ради АР Крим i суперечить ст. ст. 2, 8, 132, 133, 134, ч. 2 ст. 135, ст. ст. 137, 138 Конституції України, а також є порушенням нею положень ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85 Основного закону України.

Конституційний Суд України у цьому ж рішенні зазначив, що Конституція України не передбачає права окремої частини громадян України (в тому числі i національних меншин) на одностороннє самовизначення, в результаті якого відбудеться зміна території України як унітарної держави.

16.03.2014 на окупованих РФ територіях АР Крим та м. Севастополь спільниками представників влади РФ організовано та проведено незаконний референдум.

Незважаючи на вступ у законну силу постанови Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VII «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим», 17.03.2014 нелегітимна Верховна Рада АР Крим прийняла постанову №1745-6/14 «Про незалежність Криму», у якій заявлено про звернення до Російської Федерації з пропозицією про прийняття Республіки Крим до складу РФ як нового суб`єкта РФ зі статусом республіки.

В цей же день президент РФ видав Указ №147 «Про визнання Республіки Крим» і розпорядження № 63-рп «Про підписання Договору між Російською Федерацією i Республікою Крим про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим i утворення у складі РФ нових суб`єктів», яким погоджено проект вказаного договору та прийнято рішення про його підписання на вищому рівні.

18.03.2014 у м. Москва, РФ Президент РФ ОСОБА_7 та самопроголошені представники «влади Криму» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підписали «Договір між про прийняття до РФ Республіки Крим i утворення у складі РФ нових суб`єктів» (далі - «Договір»).

Відповідно до ст. 10 Договору цей Договір тимчасово застосовується з дати підписання і вступає в силу з дати ратифікації.

Відповідно до ст. 8 Федерального конституційного закону «Про порядок прийняття в РФ i утворення в її складі нового суб`єкта», єдиною умовою внесення до Державної Думи на ратифікацію міжнародного договору, що не вступив в силу, є визнання його Конституційним Судом РФ (далі - КС РФ) таким, що відповідає Конституції РФ.

3 метою легітимізації Договору представники влади РФ в невстановленому часі і місці, але не пізніше 19.03.2014, залучили для реалізації свого плану по анексії території України Голову КС РФ ОСОБА_6 та суддів вказаного суду ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .

На ОСОБА_6 представниками влади РФ покладалося завдання невідкладно скликати та провести засідання суддів КС РФ для розгляду запиту Президента РФ про перевірку конституційності Договору, провести розгляд справи, а також проголосувати за відповідність Договору Конституції РФ, підготувати і підписати відповідне рішення.

В невстановленому досудовим розслідуванням часі і місці, але не пізніше 19.03.2014, ОСОБА_6 та інші судді КС РФ, усвідомлюючи, що РФ вчиняє агресію відносно України, погодилися взяти участь в реалізації загального плану по анексії окупованих територій. 18.03.2014 до КС РФ надійшов запит (далі - Запит) Президента РФ про перевірку відповідності Конституції РФ Договору.

На виконання покладеного завдання ОСОБА_6 у невстановлений час, але не пізніше 19.03.2014 скликав термінове засідання суддів Конституційного Суду РФ,.

19.03.2014 до КС РФ за адресою РФ, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1 з`явились, окрім ОСОБА_6 , судді КС РФ ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .

Переконавшись у наявності кворуму, ОСОБА_6 19.03.2014 відкрив засідання КС РФ і, не зважаючи на вимоги ст. ст. 41, 47.1, 49 Закону № 1-ФКЗ щодо обов`язкового попереднього вивчення одним або декількома суддями запиту, доповіді ними свого висновку на засіданні КС РФ, а також без призначення одного aбo декількох суддів-доповідачів для підготовки справи до розгляду, продовжуючи виконання злочинного умислу, виніс на обговорення суддів Конституційного Суду РФ Запит Президента РФ.

Під час розгляду вказаного питання ОСОБА_6 та вищезазначені судді КС РФ усвідомлювали, що Договір з боку АР Крим і м. Севастополя підписано внаслідок окупації Півострова ЗС РФ, неуповноваженими особами і з порушенням ст. 53 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969. Також ОСОБА_6 і інші судді КС РФ усвідомлювали, що надання чинності цьому Договору порушить п. 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, відповідно до якого члени Співдружності зобов`язуються не підтримувати на території одна одної сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій i комунікацій держав-учасників СНД; Меморандум про співпрацю між Конституційними судами України та Російської Федерації від 14.06.2000, Заключний акт Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, ст. ст. 2, 3 Договору про дружбу, співробітництво i партнерство між Україною i Російською Федерацією, Договір між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003.

Незважаючи на це, ОСОБА_6 як головуючий у судовому засіданні КС РФ 19.03.2014 у приміщенні КС РФ за адресою: РФ, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1, усвідомлюючи існування ряду порушень при укладенні Договору і те, що він фактично легітимізує анексію окупованих територій, виконуючи відведену йому роль в загальному плані по анексії територій України, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб із вищевказаними 18 суддями КС РФ та представниками влади РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, усвідомлюючи явну протиправність власних дій, передбачаючи настання тяжких наслідків у вигляді втрати Україною частини своєї території та бажаючи ix настання, з метою усунення перешкод представникам влади РФ в анексії раніше окупованих територій АР Крим і м. Севастополя особисто позитивно проголосував за визнання Договору між Російською Федерацією і Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим і утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів від 18.03.2014 таким, що відповідає Конституції РФ.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного плану, ОСОБА_6 19.03.2014 (біль точний час не встановлено) у приміщенні КС РФ за адресою: РФ, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1, підписав постанову № 6-П «У справі про перевірку конституційності міжнародного договору, який не набрав чинності, між Російською Федерацією та Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим i утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів», якою оформлено рішення КС РФ про визнання Договору таким, що відповідає Конституції РФ. В цей же день постанова вступила в силу, була направлена президенту РФ і опублікована на «Офіційному інтернет- порталі правової інформації» РФ.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 та інші судді КС РФ не скористались наданими їм законодавством повноваженнями зупинити анексію території України, а натомість усунули законодавчі перешкоди у реалізації злочинного плану і сприяли легітимізації його військової окупації, що призвело до тяжких наслідків у вигляді втрати Україною контролю над цією частиною своєї території.

У свою чергу, отримавши 19.03.2014 постанову Конституційного Суду РФ президент РФ ОСОБА_7 2014 звернувся до Державної думи РФ із законопроектом про ратифікацію Договору та проектом Федерального конституційного закону, який, зокрема, передбачав зміни в Конституцію РФ.

20.03.2014 Державна дума Федеральних зборів РФ розглянула ці законопроекти Президента РФ та, врахувавши постанову КС РФ від 19.03.2014, прийняла Федеральний закон «Про ратифікацію Договору між Російською Федерацією i Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів» та погодила Федеральний конституційний Закон «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим i міста федерального значення Севастополя».

21.03.2014 Рада Федерації Федеральних зборів РФ, урахувавши наявність постанови КС РФ від 19.03.2014 № 6-П, своєю постановою № 68-СФ погодила ратифікацію Договору і постановою № 69-СФ прийняла Федеральний конституційний закон про утворення в РФ двох нових суб`єктів: Республіки Крим i міста федерального значення Севастополя.

У той же день вищевказані закони були підписані Президентом РФ i набули чинності.

Таким чином, легітимізація окупації Російською Федерацією частини території України - АР Крим та м. Севастополя, яка відбулася шляхом прийняття Державною Думою та Радою Федерації Федеральних зборів РФ вказаних законів, була неможливою без постанови Конституційного Суду РФ від 19 березня 2014 року № 6-П.

Таким чином, ОСОБА_6 як особа, яка фактично здійснює контроль за політичними діями РФ, умисно за попередньою змовою групою осіб, а саме, суддями КС РФ ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , і представниками влади РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, не пізніше 19.03.2014 (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) в невстановленому місці скликав термінове засідання КС РФ для розгляду запиту Президента РФ від 18.03.2014 про перевірку відповідності Конституції РФ Договору між Російською Федерацією та Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим i утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів, а 19.03.2024 у приміщенні КС РФ за адресою: РФ, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1, в порушення вимог статей 41, 47.1, 49 Закону № 1-ФКЗ відкрив засідання КС РФ та виніс на розгляд це питання; особисто позитивно проголосував за визнання Договору таким, що відповідає Конституції РФ; підписав постанову КС РФ № 6-П «У справі про перевірку конституційності міжнародного договору, який не набрав чинності, між Російською Федерацією та Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим i утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів», якою визнано Договір таким, що відповідає Конституції РФ. При цьому, ОСОБА_6 усвідомлював невідповідність такого рішення Статуту ООН і міжнародним договорам, ратифікованим РФ, розумів тяжкість наслідків, до яких призведе таке рішення і свідомо бажав їх настання. Такими діями ОСОБА_6 сприяв представникам влади РФ в усуненні юридичних перешкод для анексії АР Крим і м. Севастополя, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України і втраті Україною контролю над вказаними територіями, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2ст. 437 КК України.

06.03.2018 було вручено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , від 01.03.2018 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110 КК України, разом із пам`ятками про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, а також повістками про його виклик на 13.03.2018 та 19.03.2018 для допитів, а саме за допомогою кур`єрської служби міжнародної доставки «Даймекс» за адресою знаходження Конституційного Суду РФ (190000, рф, м. Санкт Петербург, Сенатська площа, 1.)

Також, 12.03.2018 о 16 год. 58 хв. вищезазначені документи доставлені на зазначену адресу та вручені міжнародною службою кур`єрської доставки «Федекс».

Окрім цього, 06.03.2018 усі повідомлення про підозру разом із повістками про виклик були надісланні на офіційну електронну адресу Конституційного Суду рф «»

29.11.2024 складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 110, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України.

Згідно зі ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

29.11.2024 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 110, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України та повістку про виклик останнього до прокурора першого відділу управління процесуального керівництва та підтримки публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Офісу Генерального прокурора на 11 годину 00 хвилин 04.12.2024, 05.12.2024 та 06.12.2024 на в період часу з 09 год 00 хв. по 18 год 00 хв. для вручення письмового повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, та проведення інших слідчих (процесуальних) дій.

Однак, останній на виклик не з`явилася та не повідомив про причини свого неприбуття, жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав. У зв`язку із викладеним, у органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що остання переховується від органу досудового розслідування та суду.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 особисто не вручено, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 9 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою - агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У зв`язку із викладеним, у органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування та суду.

20.03.2018 у зв`язку з тим, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та його місцезнаходження невідоме, підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук.

На даний час встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування на території держави агресора Російська Федерація з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що підтверджується матеріалами оперативного підрозділу: відповідь на доручення, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом із тим, у випадку притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , останній, перебуваючи на волі, буде перешкоджати встановленню істини та ухилитиметься від явки, переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, здійснюватиме вплив на свідків.

За таких обставин підозрюваний ОСОБА_6 , може перешкоджати кримінальному провадженню, а також продовжити вчиняти кримінальне правопорушення зокрема встановлено, що останній 03.02.2023 притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110 КК України та 23.01.2024 за ч. 5 ст. 27 ст. 2 ст. 437 КК України, а саме за події які мали місце 02.10.2022, що свідчить про існування ризиків передбачених п.п. 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 , переховується від органів досудового розслідування.

З урахуванням неможливості запобігання вищенаведеним ризикам у інший спосіб, ніж обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно підозрюваного не вбачається.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримала у повному обсязі. Просила задовольнити, враховуючи те, що підозрюваному ОСОБА_6 , інкримінується кримінальне правопорушення, яке ступенем тяжкості відноситься до особливо тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання від 12 до 15 років позбавлення волі, наразі переховується від органів досудового розслідування, та вказала на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився. Викликався шляхом публікації судової повістки у загальнодержавному засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» від 13.03.2025 № 53 (7978), на офіційному сайті Дніпровського районного суду міста Києва 12.03.2025 та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора 14.03.2025.

Відтак, згідно положень ч. 8 ст. 135 КПК України, підозрюваний ОСОБА_12 вважається особою, яка належним чином повідомлена про виклик.

За таких обставин, слідча суддя, заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, дійшла такого висновку.

Слідчою суддею встановлено, що згідно постанови Генерального прокурора ОСОБА_29 від 20.06.2022 про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2018 за № 0000646, визначено за слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в АР Крим.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, і повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Як вбачається з долученої до матеріалів клопотання виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідче управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим знаходиться за адресою: вул. Юрія Поправки, 14 А, м. Київ. Відтак, клопотання подано за правилами підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

01.03.2018 складено та погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110 КК України. Як вбачається з долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження, слідчим вживались заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України, вказаної вище підозри, разом із пам`ятками про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, а також повістками про його виклик на 13.03.2018 та 19.03.2018 для допитів, за допомогою кур`єрської служби міжнародної доставки «Даймекс» за адресою знаходження Конституційного Суду РФ (190000, рф, м. Санкт Петербург, Сенатська площа,1)

Також, 12.03.2018 о 16 год 58 хв. вищезазначені документи доставлені на зазначену адресу та вручені міжнародною службою кур`єрської доставки «Федекс».

Окрім цього, 06.03.2018 усі повідомлення про підозру разом із повістками про виклик були надісланні на офіційну електронну адресу Конституційного Суду рф «»

29.11.2024 складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 110, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України.

Разом з тим, органом досудового розслідування, 29.11.2024 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 110, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України та повістку про виклик останнього до прокурора першого відділу управління процесуального керівництва та підтримки публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Офісу Генерального прокурора на 11 годину 00 хвилин 04.12.2024, 05.12.2024 та 06.12.2024 на в період часу з 09 год 00 хв. по 18 год 00 хв. для вручення письмового повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, та проведення інших слідчих (процесуальних) дій.

Відтак, органом досудового розслідування вжито усіх можливих заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України, повідомлення про підозру ОСОБА_6 .

Постановою від 07.12.2024 у кримінальному провадженні № 0000646 від 20.03.2018, ОСОБА_6 оголошено в розшук. Здійснення розшуку доручено співробітникам 1 відділу УЗНД СБ України в АР Крим №1104.

Постановою від 07.12.2024 у кримінальному провадженні № № 0000646 від 20.03.2018 зупинено досудове розслідування.

28.01.2025 - відповідною постановою слідчого відновлено досудове розслідування.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, що у даному випадку стороною обвинувачення дотримано, оскільки наявні, на цей час докази у провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного з цим злочином, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання істинних завдань КПК України визначених ст. 2.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідча суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановила.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому слідча суддя нагадує, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості обрання підозрюваному запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Враховуючи наведене, на думку слідчої судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у тому, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України, наявними у справі доказами, зокрема: рапортом заступника начальника Головного відділу- начальника 1 відділу ГВ ЗНД 2 управління ГУ СБУ в Автономній Республіці Крим ОСОБА_30 31.01.2024 № 76/5/177-166, про виявлення факту вчинення громадянином РФ ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України; повідомленням заступника начальника Головного відділу- начальника 1 відділу ГВ ЗНД 2 управління ГУ СБУ в Автономній Республіці Крим ОСОБА_30 31.01.2024 № 76/5/177-167, про виявлення факту вчинення громадянином РФ ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України; протоколами огляду від 31.01.2018; 07.02.2018; 21.02.2024; 22.02.2024; 23.02.2024; 29.11.2024; 30.11.2024; 07.12.2024; додатками до них, та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Разом з тим, слідча суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років, на виклики слідчого, прокурора та суду не з`являється, та наразі переховується від органів досудового розслідування; може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зважаючи на викладене, слідча суддя приходить до висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Окрім цього, суд звертає увагу на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України таким запобіжним заходом є тримання під вартою.

У разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається. (ч. 4 ст. 197 КПК України)

Відповідно до абзацу 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи наведене, слідча суддя дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Керуючись ст. 131, 132, 176 -178, 183, 186, 193, 194, 197, 395 КПК України слідча суддя,

п о с т а н о в и л а :

клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу СУ ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , погоджене прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Октябрського району Приморського Краю Російської Федерації, Голові Конституційного Суду РФ, місце проживання невідоме, останнє відоме місце перебування: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000646 від 20.03.2018, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 2ст. 437 КК України - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя: ОСОБА_1