Справа № 573/2117/24
Провадження №1-кп/573/33/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2025 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000178 від 14.10.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Улянівка Сумської області, із професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні малолітніх дітей немаючого, не особі з інвалідністю, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуваючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 06.03.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави у сумі 17 000,00 грн., із яких сплачено 3 250 грн., судимість не знята та не погашена

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

12.10.2024 близько 09:00 год. ОСОБА_4 перебував поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час також знаходилася ОСОБА_6 . Перебуваючи за вищевказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_4 , у той самий день та час, перебуваючи поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 наніс ОСОБА_6 одного удару кулаком правої руки в ділянку лівого стегна, після чого припинив свої протиправні дії стосовно ОСОБА_6 . Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 1794 вій 30.10.2024 при обстеженні 14.10.2024 ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження: в ділянці лівого стегна по передній поверхні верхньої третини синець неправильно овальної форми розміром 8,3x6,0 см фіолетового кольору з пожовтінням по периферії. Дане тілесне ушкодження кваліфікується як легкі тілесні ушкодження та могло утворитися внаслідок одного травматичного впливу.

Спричиняючи тілесні ушкодження ОСОБА_6 , ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто вчинив кримінальний проступок з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та описовій частині вироку. Пояснив, що 12.10.2024 зранку він перебував поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де в цей час також знаходилася ОСОБА_6 . На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у нього виник злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та він наніс їй один удар кулаком правої руки в ділянку лівого стегна. У вчиненому розкаюється.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним правопорушення, яке є кримінальним проступком, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуваючий, не особа з інвалідністю, не працюючий, за місцем проживання характеризується задовільною.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

Таким чином, враховуючи сукупність зазначених вище обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, його відношення до скоєного, суд прийшов до висновку, що за вчинення останнім кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті у виді громадських робіт.

Також судом встановлено, що 06.03.2024 року Білопільським районним судом Сумської області ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Відповідно до довідки Сумського районного сектору № 1 Філії ДУ "Центр пробації" в Сумській області засуджений ОСОБА_4 має несплачену частину штрафу - 13 750 грн.

Оскільки штраф, призначений як покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 06.03.2024 повністю не сплачений, тому ОСОБА_4 вважається таким, що повністю не відбув покарання за попереднім вироком.

Згідно зі положеннями ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Водночас за умови, що не відбута частина покарання за попереднім вироком є основним покаранням у виді штрафу, кримінально-правова норма, передбачена ч.1 ст.71 КК, конкретизується нормою, визначеною у ч.3 ст.72 цього Кодексу.

Відповідно ж до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 року у справі № 243/2528/19 положення ч.3 ст.72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування.

У той же час ч.3 ст.72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Таким чином ОСОБА_4 на підставі ст. 71 КК України слід остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у виді громадських робіт за цим вироком та у виді штрафу у розмірі невиплаченої суми 13 750 грн. за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 06.03.2024, та на підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно, оскільки, дане покарання складанню з іншими видами покарань не підлягає.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у справі не заявлявся. Речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_5 вважати засудженим до покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин та штрафу у розмірі невиплаченої суми 13 750 грн. за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 06.03.2024, який на підставі ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя