Справа 522/1906/25
Провадження 1-кп/522/1498/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про направлення кримінального провадження

для визначення підсудності

04 березня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт, затверджений 28.01.2025 у кримінальному провадженні, яке внесено 18.03.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000317, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою судді від 06 лютого 2025 року у цьому провадженні призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні, судом поставлено на обговорення питання можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному 18.03.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, зокрема щодо підсудності кримінального провадження Приморському районному суду м. Одеси.

Прокурор вважав, що кримінальне провадження підсудне Приморському районному суду м. Одеси, підстави для закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акту відсутні.

Захисник погодився з думкою прокурора. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваного питання, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Згідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню якщо порушено правила підсудності.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого в подальшому було продовжено.

Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Як вбачається зі змісту висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в населеному пункті АДРЕСА_1 , перебуваючи на посаді електрозварника відділення спеціальних робіт взводу спеціальних робіт ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов?язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов?язок нести військову службу, 12.03.2022 року о 08.00 годині був відсутній при перевірці наявності особового складу в місці тимчасової дислокації в населеному пункті АДРЕСА_1 , тобто самовільно залишив військову частину, командуванню про причини свого вибуття не доповів, хоча об?єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з?явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні місця служби без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Виходячи зі змісту диспозиції ч. 5 ст. 407 КК України об`єктивна сторона містить два склади злочину: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення вчасно без поважних причин на службу. При цьому умисел спрямований саме на самовільне залишення або нез`явлення військовослужбовця до певного місця дислокації військової частини, а з`явлення особи до управління поліції, військової комендатури, військового комісаріату, військової прокуратури, тощо, не охоплюється умислом, спрямованим на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України. Таким чином, злочинний результат у вигляді відсутності військовослужбовця настає саме за місцем дислокації військової частини або несення служби.

Отже, виходячи із цього, місцем вчинення кримінального правопорушення є місце розташування військової частини, яка дислокувалася у АДРЕСА_1 , яке відноситься до територіальної підсудності Яворівського районного суду Львівської області.

Суд враховує посилання прокурора на те, що підсудність було визначено виходячи з місця затримання обвинуваченого ОСОБА_4 за вчинення іншого кримінального правопорушення, зокрема на території Приморського району м. Одеси. Між тим така підстава визначення підсудності відсутня в законі, а отже відсутні і підстави для врахування цієї позиції прокурора. При цьому надання більш суттєвої оцінки висунутому обвинуваченню з точки зору закінченості дій, які описані в обвинувальному акті, з метою визначення підсудності, виходить за рамки повноважень на стадії підготовчого судового засідання.

Разом з тим, досудове розслідування закінчено слідчим СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, обвинувальний акт затверджений прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону. Обвинувачений ОСОБА_4 за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11.07.2024 відбуває покарання та утримується у Державній установі «Криворізька виправна колонія № 80».

Згідно вимог ч. 3 ст. 34 КПК України дискреційні повноваження, тобто питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого, віднесено до повноважень колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду, які вирішуються за поданням суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, суд не констатує факту порушення підсудності при зверненні до суду з обвинувальним актом, бо відповідну оцінку має надати колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного суду при визначенні Одеським апеляційним судом відповідних підстав.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про необхідність направлення кримінального провадження до Одеського апеляційного суду для направлення до Касаційного кримінального суду Верховного Суду подання про вирішення питання направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, до суду, якому воно підсудне у відповідності до положень ч. 1 ст. 32 КПК України.

Керуючись ст. ст.21, 32, 34, 350 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 18.03.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, до Одеського апеляційного суду для направлення до Касаційного кримінального суду Верховного Суду подання про вирішення питання направлення даного кримінального провадження, до суду, якому воно підсудне у відповідності до положень ч.1 ст. 32 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути включені в апеляційну скаргу на рішення суду, прийнятим за наслідком розгляду судового провадження по суті.

Суддя ОСОБА_1