Провадження № 1-кс/947/4430/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000001 від 19.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 201-4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Згідно поданого стороною обвинувачення клопотання вбачається, що наразі Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000001 від 19.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 201-4 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб на території Одеської області здійснює незаконне переміщення підакцизних товарів з т.з. Придністровської Молдовської Республіки з приховуванням від митного контролю в значних розмірах.

Так, встановлено, що до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень причетна громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мобільний номер телефону НОМЕР_2 , яка з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів разом з іншими невстановленими особами створили загальнодоступний канал у месенджері «Telegram», де розміщуються оголошення щодо продажу сигарет із зазначенням ціни, а саме канал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Також встановлено, що відправки незаконно виготовлених підакцизних товарів відбуваються громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , та іншими невстановленими особами через відділення ТОВ «Нова пошта» на території м. Одеси із використанням різних даних відправників та номерів телефонів.

В ході досудового розслідування 05.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме:

1. Мобільний телефон марки «ZTE Blade U40 Vita», серійний номер НОМЕР_4 ;

2. Ноутбук марки «Dell Latitude 5410», серійний номер: НОМЕР_5 ;

3. Тютюнові вироби без марок акцизного податку наступних найменувань:

«Ritm» у кількості 1 пачки;

«Прима» у кількості 1 пачки;

«Tobaco Lux» у кількості 1 пачки;

«Kansas» у кількості 1 пачки;

«Marshal» у кількості 2 пачок;

Розсипом у кількості 14 пачок.

06.03.2025 на підставі постанови детектива вищевказане майно було визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

19.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси клопотання про арешту майна повернуто прокурору для усунення недоліків.

Таку ухвалу слідчого судді прокурором отримано 24.03.2025, й на теперішній час, в зв`язку з виправленням раніше встановлених недоліків, сторона обвинувачення повторно підіймає питання накладення арешту майна.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що виявлені у ході обшуків електронні носії інформації, мобільний телефон, ноутбук, чорнові записи, документи та листи з відтисками печаток, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Вилучене майно на підставі постанови визнано речовими доказами у кримінальному провадженні оскільки відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України зазначені речі є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій та містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

Вилучені речі містять інформацію, необхідну для проведення всебічного та об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження, оскільки лише за допомогою даних речей можливо підтвердити або спростувати факт вчинення кримінального правопорушення. Також вказані речі необхідні для подальшого проведення судових експертиз, оскільки можуть містити сліди вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного у своїй сукупності, сторона обвинувачення просить дане клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Прокурор до суду звернувся із заявою про розгляд поданого клопотання за його відсутності. Крім того, зі змісту вказаної заяви вбачається, що власницю вилученого майна - ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204 КК України.

Від представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 на адресу суду також надійшла заява про розгляд клопотання без участі участі ОСОБА_4 та її представника.

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, враховуючи заяви сторін кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних зроблених висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

(2). Правова підстава та мета арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 201-4 КК України.

В рамках такого кримінального провадження 25.03.2025 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204 КПК України

Як вбачається з фактичних обставин такого кримінального провадження, вилучені за місцем проживання ОСОБА_4 тютюнові вироби без марок акцизного податку - є об`єктами ймовірного кримінального правопорушення, у якому наразі підозрюється остання, що вочевидь свідчить про їх відповідність до категорії речових доказів. Більше того, слідчий суддя звертає увагу на те, що в рамках даного кримінального провадження було призначено судову товарознавчу експертизу, безпосередніми об`єктами проведення якої є саме вилучені тютюнові вироби без марок акцизного податку.

Що стосується інших вилучених речей, а саме мобільного телефону та ноутбуку, слідчий суддя приходить до переконання, що технічні пристрої, які перебували у власності підозрюваної особи, можуть містити відомості щодо зв`язків останньої з іншими особами, які можуть бути причетними до вчинення кримінальних правопорушень, в рамках даного кримінального провадження.

Відтак, вищевказані речі можуть містити інформацію на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій, а тому останні за цим критерієм відповідають категорії речових доказів.

Таким чином, на переконання слідчого судді існує необхідність у їх подальшому дослідженні.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що підставою для арешту майна є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів (абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України.

(3). Завдання, необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відтак, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту на вилучене майно, з встановленням заборони розпорядження, користування та відчуження такого майна, з огляду на встановлені вище ризики.

(4). Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Додатково, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Таким чином на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження на майно, виявлене та вилучене у ході обшуку 05.03.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси за адресою: м. Одеса, вулиця Михайла Болтенка, будинок 83, квартира 12, а саме на:

1. Мобільний телефон марки «ZTE Blade U40 Vita», серійний номер НОМЕР_4 ;

2. Ноутбук марки «Dell Latitude 5410», серійний номер: НОМЕР_5 ;

3. Тютюнові вироби без марок акцизного податку наступних найменувань:

«Ritm» у кількості 1 пачки;

«Прима» у кількості 1 пачки;

«Tobaco Lux» у кількості 1 пачки;

«Kansas» у кількості 1 пачки;

«Marshal» у кількості 2 пачок;

Розсипом у кількості 14 пачок.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1