Провадження №1-кс/751/2937/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова

ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчої відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 01 серпня

2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідча відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 01 серпня

2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 364 КК України.

Із клопотання вбачається, що в провадженні відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Чернігівській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000070 від 01 серпня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області (та його територіальних підрозділів) за попередньою змовою з невстановленими особами, зловживаючи службовим становищем, організували передачу упродовж травня 2021 року фізичним особам у приватну власність п`яти земельних ділянок з кадастровими номерами :21:309:0005, :21:309:0006, :21:309:0007, :21:309:0008, :21:309:0009, які віднесені до природно-заповідного фонду, за рахунок земель Косачівського лісництва ДП «Остерське лісове господарство» в межах Регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський», без погодження з уповноваженими органами, чим спричинили державним інтересам тяжкі наслідки.

У подальшому 09 листопада 2022 року по земельній ділянці з кадастровим номером :21:309:0006 згідно з відомостями Державного земельного кадастру здійснено поділ. У результаті поділу утворено чотири земельні ділянки з кадастровими номерами :21:309:0013 площею 0,4500 га, :21:309:0014 площею 0,1500 га, :21:309:0015 площею 0,2500 га та :21:309:0016 площею 0,7500 га. По земельній ділянці з кадастровим номером :21:309:0007 згідно з відомостями Державного земельного кадастру здійснено поділ 04 листопада 2022 року. У результаті поділу зареєстровано дві земельні ділянки з кадастровими номерами :21:309:0017 площею 1,0250 га та :21:309:0018 площею 0,5750 га. По земельній ділянці з кадастровим номером :21:309:0009 згідно з відомостями Державного земельного кадастру здійснено поділ 09.11.2022. У результаті поділу утворено три земельні ділянки з кадастровими номерами :21:309:0010 площею 0,7500 га, :21:309:0011 площею 0,7500 га та :21:309:0012 площею 0,1000 га.

Обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, слідча указує на те, що постановами слідчого від 12 грудня 2024 року перелічені вище земельні ділянки визнано речовими доказами у кримінальному провадженні і захід забезпечення кримінального провадження необхідно застосувати з метою забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор у судовому засіданні висловив доводи на підтримання клопотання про арешт майна та просив його задовольнити.

Власники майна у судове засідання не з`явилися.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до такого висновку.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення , у тому числі, збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Заборона або обмеження користування, розпорядженням майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000070 від 01 серпня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Постановами слідчого від 12 грудня 2024 року земельні ділянки з кадастровими номерами :21:309:0013, :21:309:0014, :21:309:0015, :21:309:0016, :21:309:0017, :21:309:0018, :21:309:0010, :21:309:0011, :21:309:0012, :21:309:0005, :21:309:0008 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у свої рішення неодноразово зазначав, що вимога законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справах «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Визначені нормами КПК повноваження слідчого судді спрямовані на здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, у поєднанні з метою застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладають саме на слідчого суддю обов`язок встановлення, з`ясування та дослідження усіх обставин справи у кожному конкретному випадку, у тому числі і необхідності з`ясування власника майна, питання щодо арешту якого вирішується судом (постанова Великої Палати Верховного суду від 12 грудня 2019 року у провадженні №11-788сап19).

Слідчою до клопотання не долучено достатніх даних щодо власників зазначених земельних ділянок з метою недопущення порушення їх прав та законних інтересів при вирішенні питання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні.

Із долучених до клопотання матеріалів вбачається, що на зазначені земельні ділянки вже накладено арешти ухвалами Козелецького районного суду Чернігівської області у справі за позовами Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави про усунення перешкод користуванні та розпорядженні земельними ділянками.

Зважаючи на те, що стороною обвинувачення у клопотанні не доведено необхідності накладення арешту з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК Кодексу, слідчий суддя, керуючись положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 131, 170, 171, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчої відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 01 серпня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1