УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001144 від 09.09.2024, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в провадженні слідчого управління ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001144 від 09.09.2024, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області 09.09.2024 надійшли матеріали УКР ГУНП в Одеській області про те, що група невстановлених осіб, за попередньою змовою, в умовах воєнного стану, мають намір вчинити крадіжку, поєднану з проникненням до домоволодіння, розташованого на території Одеської області.

В подальшому, в ході документування злочинної діяльності зазначеної групи осіб встановлено, що особи, які входять до складу вищевказаної групи, в умовах воєнного стану за грошову винагороду займаються організацією незаконного перетину державного кордону України на території Одеської області осіб чоловічої статі, які підлягають мобілізації.

Надалі, допитано в якості свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що на території міста Одеси зустрічався з особою на ім`я ОСОБА_5 , який пропонує за грошову винагороду в розмірі 6500 доларів США організацію безперешкодного перетину державного кордону України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході досудового розслідування 27.11.2024, в період часу з 21 години 57 хвилин по 23 годину 00 хвилин, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, проведено обшук за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення обшуку за вказаною адресою виявлено та вилучено: два спеціальні сейф-пакети МВС Україна Експертна служба № 5219813, № 5219810; грошові кошти, а саме: купюри номіналом 100 доларів США в кількості 217 купюр, загальна сума 21700 доларів США; купюри номіналом 100 євро в кількості 56 купюр, загальна сума 5600 євро; купюри номіналом 50 євро в кількості 42 купюри, загальна сума 2100 євро; купюра номіналом 200 євро в кількості однієї купюри; купюри номіналом 1000 гривень в кількості 65 купюр, загальна сума 65 000 гривень; купюри номіналом 500 гривень в кількості 48 купюр, загальна сума 24 000 гривень.

В подальшому, вказані грошові кошти було визнано речовим доказом та винесено відповідну постанову від 28.11.2024.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2024 повернуто прокурору клопотання про арешт майна для усунення недоліків протягом 72 годин. Зазначену ухвалу стороною обвинувачення отримано 16.12.2024.

Процесуальний керівник повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів, посилаючись на те, що підозрюваний у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_7 , що підтверджує безпосередньо ОСОБА_6 , крім того вони мають спільний побут, оскільки проживають на одній території та ведуть спільне господарство. Крім того, проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за грошову винагороду, протягом тривалого часу, а також враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, свідчить, що грошові кошти, виявлені та вилучені за місцем мешкання останнього, можуть бути отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Прокурор надав заяву в якій підтримав клопотання та просив розглянути у його відсутності посилаючись на доводи викладені письмово.

Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 надала письмові пояснення в яких , в яких посилалася на необґрунтованість клопотання прокурора. Зазначила, що вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти є особистою власністю ОСОБА_7 , які остання накопичила за декілька років займаючись підприємницькою діяльністю з 11.03.2021 року, надала банківську довідку АТ КБ «ПриватБанк» за період 01.01.2022 по 29.11.2024 відповідно до якої обіг грошових коштів за дебетовим та кредитним рахунком становить 4 122 902,09 грн. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що вилучене майно перебуває у власності добросовісного набувача, просила залишити клопотання без задоволення та розглянути у її відсутності.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 надала заяву про розгляд клопотання у її відсутності, в якому зазначила, що вилучене майно належить третій особі.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного та з метою дотримання процесуальних строків розгляду такого роду клопотань, вважаю за можливе розглянути останнє у відсутності власників майна та їх захисника/представника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які його обґрунтовують, письмові пояснення адвоката ОСОБА_8 , слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене під час обшуку майно, може відповідати критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки є підстави вважати, що могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Так, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, санкцією якої визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що в цілях запобігання можливості відчуження вищевказаного майна та забезпечення можливої конфіскації, як виду покарання, а також беручи до уваги правове обґрунтування клопотання прокурора, клопотання про накладення арешту майна підлягає задоволенню.

Так, під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що вилучені під час проведення обшуку за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , кошти мають ознаки майна (доходів), що могло бути отримано внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Доводи адвоката ОСОБА_8 стосовно того, що вилучені грошові кошти належать особисто ОСОБА_7 , які остання накопичила за декілька років займаючись підприємницькою діяльністю та не мають жодного відношення до кримінального провадження, не набуті злочинним шляхом, жодним чином не підтверджені документально та потребують додаткової перевірки з боку органу досудового розслідування.

Тому наразі, на думку слідчого судді, не можна достеменно стверджувати, що грошові кошти вилучені за адресою: АДРЕСА_1 , не отримані від кримінально-протиправної діяльності підозрюваного. Їх зв`язок із вчиненням кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування, а тому арешт такого майна є виправданий.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя встановив, що представником ОСОБА_7 не було доведено законності походження вилучених грошових коштів, відношення їх до особистих накопичень, натомість органом досудового розслідування доведено факт можливого нелегального їх походження.

Також, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що недоліки зазначені в ухвалі слідчого судді про повернення клопотання прокурору усунуті та клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001144 від 09.09.2024, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 309 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене під час обшуку 27.11.2024 за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: два спеціальні сейф-пакети МВС Україна Експертна служба № 5219813, № 5219810; грошові кошти, а саме: купюри номіналом 100 доларів США в кількості 217 купюр, загальна сума 21700 доларів США; купюри номіналом 100 євро в кількості 56 купюр, загальна сума 5600 євро; купюри номіналом 50 євро в кількості 42 купюри, загальна сума 2100 євро; купюра номіналом 200 євро в кількості однієї купюри; купюри номіналом 1000 гривень в кількості 65 купюр, загальна сума 65000 гривень; купюри номіналом 500 гривень в кількості 48 купюр, загальна сума 24000 гривень

шляхом заборони будь-кому користуватися та розпоряджатися ним до скасування арешту у порядку встановленому КПК України.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1