КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1647/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1799/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Радушне Криворізького р-ну Дніпропетровської обл., громадянина України, офіційно не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000277 від 20.01.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, до початку підготовчого судового засідання, але не більше ніж два місяці, тобто до 20.03.2025 року включно, із забороною ОСОБА_7 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в нічний період доби з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступного дня.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на два місяці, тобто до 20.03.2025 року включно, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожним викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду в нічний період доби з 23 год.00 хв. по 06 год. 00 хв. наступного дня.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року та задовольнити клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000277 від 20.01.2025 року, обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

На обґрунтування апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що вказане рішення судом ухвалене з істотними порушеннями вимог Кримінального процесуального кодексу України, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку із чим вказана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Прокурор зазначає, що суддя врахував міцність соціальних зв`язків підозрюваного, те, що він має постійне місце реєстрації та проживання, проживає в смт. Буча Київської області разом з батьком, раніше не судимий, надав викривальні покази, зазначив організаторів незаконного постачання наркотичних речовин, показав місце розташування 16-ти «закладок». При цьому, на підтвердження зазначених фактів стороною захисту не надано жодних підтверджуючих документів, а підозрюваний вказав, що приїхав до м. Києва за тиждень до вчинення злочину з метою пошуку роботи і цей час проживав у хостелі.

При цьому суд у порушення вимог ст. 178 КПК України, не оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки та інші обставини, передбачені вказаною статтею.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Радушне Криворізького р-ну Дніпропетровської обл., українець, громадянин України, офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у м. Києві, раніше не судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за яке передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Розуміючи неминучість покарання у разі визнання його винним у вчиненні злочину та тяжкість покарання, що йому загрожує, існують достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватись від слідства та суду.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 ніде не працює, не має постійного джерела доходу, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого з корисливого мотиву (здійсненні збуту наркотичного засобу за грошову винагороду), існує обґрунтований ризик того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний буде продовжувати вчиняти злочини, зокрема з однорідним складом.

Прокурор вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт, не здатні запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК України та встановлені під час досудового розслідування.

Стверджує, що особисте зобов`язання не може бути застосовано, оскільки це найм`якіший запобіжний захід та враховуючи особу підозрюваного, обставини вчиненого злочину, а також ступінь тяжкості злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, не дозволяє застосувати до нього саме особисте зобов`язання.

Особиста порука також не може бути застосована, оскільки відсутні особи, які заслуговують на довіру та могли б особисто поручитись за виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 180 КПК України, кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Застава не може бути обрана, оскільки у підозрюваного відсутній будь-який офіційний дохід, що надавав би можливість стверджувати про наявність у останнього грошових коштів, необхідних для внесення на спеціальний рахунок для забезпечення виконання ним покладених обов`язків.

Вищевикладене, на переконання прокурора, свідчить про необхідність застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не зможе запобігти вище зазначеним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з наведених в ній підстав, доводи підозрюваного ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, знаходиться кримінальне провадження №1 000277 від 20.01.2025 року.

20.01.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

21.01.2025 року старший слідчий слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодження з прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, перебуває кримінальне провадження № 0000277 від 20.01.2025 року, в межах якого ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою покращення свого матеріального становища, маючи прямий умисел, направлений на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив здійснювати збут наркотичних засобів, шляхом розміщення закладок (схованок) на території Святошинського району міста Києва.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, діючи з прямим умислом, ОСОБА_7 вступив у злочинну змову із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спільно з останнім, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, незаконно придбали наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) масою 0,259 г., з метою подальшого збуту шляхом розміщення закладок (схованок) на території міста Києва.

20.01.2025 року о 09 год. 20 хв. за адресою: м. Київ, вул. Ірпінська, 66, працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_7 за збут наркотичного засобу метадон (фенадон) на території Святошинського району м. Києва.

Слідчий зазначив, що метадон (фенадон), згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Списку №1 Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІІ», віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Таким чином, ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичного засобу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом працівників поліції; протоколом затримання ОСОБА_7 , в порядку ст. 208 КПК; протоколами допитів свідків; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

У клопотанні слідчий вказав, що відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На даний час встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

На думку сторони обвинувачення, вищевикладене свідчить про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000277 від 20.01.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, до початку підготовчого судового засідання, але не більше ніж два місяці, тобто до 20.03.2025 року включно, із забороною ОСОБА_7 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в нічний період доби з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступного дня.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на два місяці, тобто до 20.03.2025 року включно, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожним викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду в нічний період доби з 23 год.00 хв. по 06 год. 00 хв. наступного дня.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя виходив з того, що сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від слідства і суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Слідчий суддя врахував міцність соціальних зв`язків підозрюваного та дані про особу підозрюваного, дійшовши висновку про відсутність підстав для обрання ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, враховуючи необхідність уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами, а саме: рапортом працівників поліції; протоколом затримання ОСОБА_7 , в порядку ст. 208 КПК; протоколами допитів свідків; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Підтвердженою також на думку колегії суддів, є і наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 , може вчинити спроби: переховуватися від органу досудового слідства та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

При цьому, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.

З такими висновками погоджується колегія суддів та звертає увагу на недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, обґрунтовано застосував щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби.

Апеляційна скарга прокурора не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та не враховано тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, що зумовлює високий ступінь ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, є необґрунтованими, оскільки виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона обвинувачення під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням змісту повідомленої ОСОБА_7 підозри, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, а також враховуючи обставини кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби - без змін, оскільки, на думку колегії, саме такий запобіжний захід у повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4