Провадження №1-кп/127/1168/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №13 м. Вінниці обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Чагів, Оратівського району, Вінницької області, громадянки України, з середньою спеціалізованою освітою, незаміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , раніше не судимої,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000282 від 01.04.2024,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 26.03.2024 близько 11:40 години, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , взявши мобільний телефон торгової марки «Asus» серії «ZenFone» модель «5X00PD» належний ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, таємно від власника вказаного телефону, побачила у чохлі даного телефону аркуш паперу на якому був вказаний пароль до системи дистанційного банківського обслуговування «Приват24» AT КБ «ПриватБанк», після чого, заволодівши вказаними даними, що становлять банківську таємницю, а саме, реквізитами банківського рахунку емітованого AT «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , належного ОСОБА_6 , логіном та паролем для входу до особистого кабінету в автоматизованій системі дистанційного банківського обслуговування «Приват24», використовуючи їх, здійснила несанкціонований вхід до особистого кабінету ОСОБА_6 , в автоматизованій системі дистанційного банківського обслуговування «Приват24» AT КБ «ПриватБанк», яка згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою.

Крім того, ОСОБА_4 , попередньо вчинивши кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, 26.03.2024 в період часу з 11:47 по 11:57 години, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , діючи в період воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалася, на момент вчинення Указом Президента України № 734/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 терміном на 90 діб, використовуючи мобільний телефон торгової марки «Asus» серії «ZenFone» модель «5X00PD» належний ОСОБА_6 , авторизувалась в особистому кабінеті ОСОБА_6 в автоматизованій системі дистанційного банківського обслуговування «ГІриват24» AT КБ «ПриватБанк», та умисно, таємно, шляхом вільного доступу, переслідуючи корисливий мотив, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, здійснила переказ кредитних грошових коштів з банківського рахунку емітованого АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 який належить ОСОБА_6 на свою банківську карту АТ КБ «СенсБанк» № НОМЕР_3 , на загальну суму 25 000 гривень.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 завдала ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 25 000 гривень.

Крім того, ОСОБА_4 , попередньо вчинивши кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, продовжуючи свої злочинні дії, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що грошові кошти, які знаходяться на її банківському рахунку АТ КБ «СенсБанк» № НОМЕР_3 , в сумі 25 000 гривень, одержані нею внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, вирішила здійснити їх легалізацію з метою надання вигляду правомірності володіння та користування останніми.

З цією метою, ОСОБА_7 здійснила неодноразові фінансові операції шляхом зняття коштів з банкомату та внесення коштів на розрахункові карткові рахунки, а саме, 26.03.2024 в проміжок часу з 12:19 по 12:30 години здійснила зі свого банківського рахунку АТ КБ «СенсБанк» № НОМЕР_3 зняття готівки в банкоматі за адресою: м. Вінниця, вул. С. Зулінського, 32, на загальну суму 20 000 гривень, та 26.03.2024 о 12:31 години, у зв`язку із установленим банком лімітом зняття грошових коштів у банкоматі, продовжуючи реалізацію злочинного умислу спрямованого на легалізацію коштів викрадених у ОСОБА_6 , здійснила перерахунок грошових коштів у сумі 5000 гривень зі свого банківського рахунку АТ КБ «СенсБанк» із банківською карткою № НОМЕР_3 на банківський рахунок AT «АкцентБанк» із банківською карткою № НОМЕР_4 , належний ОСОБА_8 , які останній на прохання ОСОБА_7 26.03.2024 о 15:30 години перерахував, таким чином повернув кошти в сумі 5000 гривень, на інший рахунок ОСОБА_7 в АТ КБ «ПриватБанк» із банківською карткою за № НОМЕР_5 .

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 легалізувала та використала грошові кошти на загальну суму 25 000 гривень.

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні надійшов разом з угодою про визнання винуватості укладеною 17 грудня 2024 року між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000282 від 01.04.2024.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила затвердити укладену угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченій визначене сторонами угоди остаточне покарання, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 70, 75, 76 КК України, оскільки ОСОБА_4 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за обставин, описаних у вказаній угоді, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень.

Потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що не заперечує, щодо затвердження судом укладеної між прокурором та обвинуваченою угоди про визнання винуватості, підтримує узгоджене сторонами покарання, зазначив, що обвинувачена щомісячно відшкодовує завдану шкоду, відповідно до їхньої домовленості.

Відповідно до ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

Розглядаючи в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, приймаючи до уваги, що суд встановлює чи угода відповідає вимогам ч. ч. 2, 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, а саме формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, суд зазначає про можливість затвердження угоди про визнання винуватості виходячи з наступного.

Захисник ОСОБА_5 зазначив, що є всі правові підстави для укладення угоди, тому просив суд угоду про визнання винуватості затвердити, оскільки вона відповідає вимогам чинного законодавства та укладена обвинуваченою добровільно, в його присутності.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнала повністю, суду пояснила, що дійсно вчинила дані правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, зазначила, що угоду про визнання винуватості вона уклала добровільно, наслідки затвердження угоди та наслідки умисного невиконання затвердженої угоди їй зрозумілі. Просила суд угоду про визнання винуватості затвердити, призначивши їф визначене в угоді покарання, зобов`язалася виконувати умови угоди.

Згідно наданої суду угоди про визнання винуватості укладеної 17.12.2024 ОСОБА_4 беззастережно визнала свою винуватість за вказані в обвинувальному акті діяння під час досудового розслідування та зобов`язувалась беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони в угоді погоджується на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 361 КК України у вигляді обмеження волі на строк один рік, за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років, за ч. 1 ст. 209 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна, з врахуванням ст. 70 КК України та із застосуванням ст. 75 КК України, дійшли згоди про можливість її звільнення від відбування покарання із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердила, що вона розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для сторін, як для прокурора, так і обвинуваченої обмеження права на оскарження вироку; для обвинуваченої відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею закону і будь-якого положення складеної угоди та у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Також, ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд приймає до уваги, що згідно з пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням її дії охоплюються складом кримінальних правопорушень, а саме:

- за ч. 1 ст. 361 КК України, тобто несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем;

- за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненому в умовах воєнного стану;

- за ч. 1 ст. 209 КК України, тобто легалізація (відмивання) майна одержаного злочинним шляхом, а саме, вчинення фінансової операції з майном, одержаним злочинним шляхом.

Суд зважає на те, що угода відповідає вимогам ст. ст. 469, 470, 472 КПК України, обвинуваченій та її захиснику зрозумілі наслідки ст. ст. 394, 424 КПК України, крім того, ОСОБА_4 раніше в силу ст. 89 КК України не судима, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працевлаштована, у вчиненому щиро розкаялась.

Зважаючи на вищезазначені обставини, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором з однієї сторони та обвинуваченою за участю захисника з іншої, визнавши ОСОБА_4 винною у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначити їй покарання у виді обмеження волі в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 361 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 209 КК України, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна, та визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу винної, повне визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, позитивну характеристику за місцем проживання, офіційне працевлаштування, часткове відшкодування завданої шкоди, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбування покарання та на підставі ст. 75 КК України вона підлягає звільненню від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, а також із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд позбавлений можливості вирішити питання щодо долі речових доказів та судових витрат, оскільки стороною обвинувачення не було надано необхідних для цього документів.

Керуючись ст. ст. 12, 65, 66-67, 75, 76, 185, 209, 361 КК України, ст. ст. 370, 371, 373, 374, 468-470, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 17 грудня 2024 року між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000282 від 01.04.2024.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 України та призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 361 КК України у виді одного року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 209 КК України у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком два роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: