Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2025 року м. Рівне

Справа № 556/3069/24

Провадження № 11-кп/4815/312/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року у справі за клопотанням начальника ДУ "Полицька ВК (№76)" ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірмена, громадянина України, уродженця м. Сизрань Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , до арешту не працюючого, одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого,

засудженого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2020 року за ч.2 ст.307, ст..69, ч.2 ст.311, ч.2 ст.313, ч.2 ст.317, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності. Зараховано у строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 02.02.2018 року по 05.02.2018 року та з 12.09.2019 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 06.07.2021 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 21.02.2022 року ухвалу Рівненського апеляційного суду від 06.07.2021 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Знову засудженого 29.06.2022 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 06.03.2023 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2020 залишено без змін.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 28.07.2023 року остаточне покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2020 року та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.06.2022 року ОСОБА_6 призначено за правилами ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 за безпідставністю.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою задовольнити клопотання установи відбування покарання та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Вказує, що рішення, прийняте судом, є невмотивоване, необ`єктивне, оскільки побудоване на упередженій, суб`єктивній оцінці та неправильному оцінюванні окремих даних особової справи. Зазначає, що за час відбування покарання він характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Неодноразово заохочувався адміністрацією установи за сумлінну поведінку, ставлення до праці, активну участь в житті колективу, покращенні житлово-побутових умов. Наголошує, що стягнення, які накладалися на нього раніше в інших установах на даний час достроково зняті або погашені, що на його думку, свідчить про його виправлення. Наголошує, що по прибутті в ДУ «Полицька ВК (№76)» він постійно був залучений до праці за одноразовими нарядами, а згодом був працевлаштований на «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№131)», з листопада 2024 року навчається на кочегара, визнає вину у вчиненому злочині та щиро кається, тому вважає, що довів своє виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечила проти її задоволення, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як встановлено, ОСОБА_6 засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2020 року за ч.2 ст.307, ст..69, ч.2 ст.311, ч.2 ст.313, ч.2 ст.317, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності. Зараховано у строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 02.02.2018 року по 05.02.2018 року та з 12.09.2019 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 06.07.2021 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2020 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 21.02.2022 року ухвалу Рівненського апеляційного суду від 06.07.2021 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Знову засудженого 29.06.2022 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 06.03.2023 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2020 залишено без змін. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 28.07.2023 року остаточне покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2020 року та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.06.2022 року ОСОБА_6 призначено за правилами ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Початок строку 12.09.2019 року, кінець строку 12.03.2027 року.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

У відповідності до положень п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Відповідно до характеристики, наданої адміністрацією ДУ «Полицька ВК (№76)», ОСОБА_6 за період відбування покарання характеризується позитивно; допустив ряд порушень встановленого порядку відбування покарання, а саме 10, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, однак на даний час стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку; має 4 заохочення, перебуває у шлюбі та має двох дітей, підтримує стосунки з рідними та друзями шляхом телефонних розмов, має середню-технічну освіту за професією рихтувальник. У виправні колонії навчається в «Полицький навчальний центр №76» за професією «машиніст котельні» (кочегар), до навчання відноситься добре, відвідує бібліотеку. Також приймає участь у програмі ДВВ на засуджених за напрямком «Фізкультура та спорт», бере активну участь в її реалізації, а саме в спортивних змаганнях та заходах установи, вину у скоєному злочині визнає та щиро розкаюється.

Також, під час апеляційного розгляду засуджений зазначив, що після подання установою клопотання про його умовно-дострокове звільнення він отримав ще два заохочення, також наголосив, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та працює на виробництві установи. Вказував, що під час відбування покарання виконував покладені обов`язки та додержувався правил поведінки, тому вважає, що довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Проте прокурор в ході апеляційного розгляду наголосила на тому, що поведінка засудженого була непостійною, а виправлятися він почав з липня 2023 року, тобто лише перед відбуттям необхідної частини покарання для застосування заохочувальних норм, передбачених ст.ст.81, 82 КК України, працювати почав з кінця 2024 року, тому зміни мають нетривалий характер та лише розпочалися, у зв`язку з чим пільга у виді умовно-дострокового звільнення на даний час є передчасною.

Крім того, звернула увагу колегії суддів на те, що ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року засудженому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді пробаційного нагляду як такому, що не став на шлях виправлення, тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення, з врахуванням вимог ч.7 ст.154 КВК України, є неможливим.

Так, відповідно до ч.7 ст.154 КВК України, у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання або невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні стосовно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше ніж через один рік з дня винесення постанови про відмову, а стосовно засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше ніж через шість місяців.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений за вчинення тяжких злочинів до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, тому оскільки в листопаді 2024 року йому було відмовлено в задоволенні клопотання про заміну покарання більш м`яким, то повторне подання (клопотання) про заміну покарання чи умовно-дострокове звільнення засудженого може бути подане не раніше ніж через один рік.

Добровільне виконання робіт в установі, участь в заходах не є безумовною підставою для застосування до засудженого положень ст.81 КК України. В даному випадку, враховуючи зміст характеристики та матеріали особової справи, колегія суддів вважає, що засуджений став на шлях виправлення, але вказані зміни ще не набули стійкого характеру, який би свідчив про те, що засуджений дійсно довів своє виправлення, у зв`язку із чим не виключена можливість застосування ст.81 КК України до ОСОБА_6 в подальшому.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду та вважає, що сам по собі факт задовільного реагування на заходи виховного впливу не може служити переконливою підставою для висновку про те, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.

З урахуванням викладеного, подання установи є передчасним, висновки суду першої інстанції є вмотивованими, тому колегія суддів не вбачає на даний час достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, ?

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3