В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025року м. Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001520 від 22.10.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Штефан-Воде Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, ІПН НОМЕР_1 , з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зі слів зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (ОСОБА_4 ) 22.10.2024 приблизно о 15 годині 00 хвилин, під час дії воєнного стану, який, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ХІ від 24.02.2022, на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжено, останній раз Указом Президента України № 469/2024 від 23.07.2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3891-IX від 23.07.2024, з 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, перебував поблизу будинку № 129/1 по вулиці Святослава Ріхтера в місті Одесі, де побачив раніше не знайому йому ОСОБА_10 , яка йшла з дитячим візком у руках, та розмовляла по мобільному телефону, в цей час у ОСОБА_4 раптово виник прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна.

У подальшому, задля реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , перейшовши поза пішохідним переходом на протилежну сторону дороги по вулиці Святослава Ріхтера, підійшов до потерпілої зі спини та почав рухатися слідом за нею, витримуючи необхідну дистанцію.

Надалі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у період дії введеного в Україні правового режиму воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення, шляхом обернення чужого майна на свою користь, перебуваючи біля автомобільного майданчику за адресою: м.Одеса, вул.Святослава Ріхтера, буд.131Б, підійшов зі спини з правої сторони до потерпілої ОСОБА_10 , та шляхом ривка, вирвав з правої руки останньої мобільний телефон марки Realme GT Neo2 5G, IMEI 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , в якому знаходилась сім-карта оператора «Лайфселл» із номером НОМЕР_4 , заволодівши ним таким чином.

Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, разом з викраденим майном, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 6 499 гривень 47 копійок.

Кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення передбачена ч.4 ст.186 КК України, а саме за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що він дійсно за вказаних обставин та у зазначений час йшов по вул.С.Ріхтера у м.Одеса, побачив потерпілу на зупинці, яка йшла та тримала у правій руці біля вуха мобільний телефон та розмовляла, лівою рукою котила візок, дитину не бачив, але думав, що у візку дитина. Він перейшов дорогу, йшов позаду потерпілої та коли порівнявся з нею своєю лівою рукою вихопив телефон у потерпілої та побіг. Потерпіла кричала йому, він побіг до зупинки транспорту у бік Селекційного інституту та уїхав на маршрутці. Оскільки був винен грошей своєму знайомому, тому у рахунок боргу віддав йому викрадений телефон, який той у свою чергу здав до ломбарду. Свою вину визнає, щиро кається, просить врахувати, що став проживати на території України ще до початку війни з 2018 року, перебуває у фактичних шлюбних відносинах із громадаянкою України та має двох неповнолітніх дітей, але офіційно їх батьком не записаний, мати дітей має статус матері одиначки. Готовий відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду, цивільний позов визнає у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, покарання просила призначити на розсуд суду. Крім того заявила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь матеріальну шкоду, завдану злочином у сумі 6499 грн. 47 коп. Позов підтримує.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно речових доказів, цивільного позову.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення , має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст. 12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому відноситься до категорії тяжкого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_4 раніше не судимий, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, постійного місця проживання в Україні не має.

Таким чином, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, вік обвинуваченого, його соціальне положення, позиції сторони обвинувачення, захисту, потерпілого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.4 ст.186 КК України.

Підстав для застосування ст.69 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Відповідно до ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 05.11.2024 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 05.11.2024 року. Запобіжний захід обвинваченому до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.72 КК України у строк призначеного покарння обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч.5 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно приписів п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

В силу ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Нормою ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Обвинувачений визнав цивільний позов, під час судового розгляду позовні вимоги потерпілої знайшли своє підтвердження. Вартість викраденого майна мобільного телефону у сумі 6499 грн. 47 коп. підтвверджується висновком експерта від 04.11.2024 року №5036/24.

За наведених обставин суд прийшов до висновку, що цивільний позов потерпілої підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 100, 128, 349, 373,374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк покарання ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) відраховувати з дати набрання вироком законної сили . У строк призначеного покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 05.11.2024 року відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) залишити без змін у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Речові докази після набрання вироком законної сили:

-кепкау чорного кольору із написами всередині «lnrernational garmen supply», із нашивкою «Сгорр», кофту чорного кольору із написами «NEW YORK BROOKLYN United States 98», із нашивкою «Ariadna», куртку чорного кольору, з капюшоном із шкіряною підкладкою в середині, із ліпучками «Velcro» на рукавах, на нашивкою «ESDY» з лівого нижнього краю куртки, кросівки чорного кольору із помаранчево-рожевими вставками, білою підошвою, із написом «Walking», які зберігаються у кімнаті збереження речових доказів ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області , квитанція №008273 - повернути ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), скасувавши арешт зазначеного майна, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 13.11.2024 року;

-три лезерних DVD-R диски, які містять відеозапис кримінального правопорушення- залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у сумі 6499 грн. 47 коп.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1